A Kis Alkotók Köre 2024. nyári pályázatának antológiája

© Minden mű és kép a szerzők, illusztrátorok saját szellemi terméke.

Borító- és hátlapkép: Kerekes Aliz

ISBN: 978-615-6758-74-3

Kiadó: Pintér Zoltán

A pályázatról

Férjemmel kiskorunk óta szeretünk írni és gyermekeinknek is sikerült átadnunk az irodalom szeretetét, azonban elvétve találkoztunk olyan pályázattal, ami komolyan szolgálná a fiatalokat, ezért úgy döntöttünk, létrehozunk egyet. Így született meg a Kis Alkotók Köre pályázatsorozat. Nálunk mindenképpen igyekszünk több műve után megítélni a tehetségeket és nemcsak helyezetteket hirdetünk, hanem részletes értékelést kap minden pályamű. Ezenfelül alkotónapokkal, illetve kötet készítésével is szeretnénk lelkesíteni, bátorítani a gyermekeket, ifjakat.

A 2024. nyári pályázatunk a második szervezésünk. Összesen 38 pályázó közel 200 alkotása került feldolgozásra. Ennek nagyjából fele vers volt, a többi rövidebb prózák. Egy kisregény is érkezett.

Az írásokat szempontok (például személyes benyomás, műfaji jellegek betartása, verstan, fogalmazásmód) alapján pontokat adva értékeltük és szöveges véleménnyel is elláttuk őket, ahol szükségesnek éreztük. 5 fő zsűrizett (Erdős Sándor – író, költő, Rádler R. Manuéla – író, költő, Bahus Antal Katalin – író, költő, Gyurovicsné Kusik Nikoletta – költő, Módlyné Tóth Ágnes – irodalomkritikus), illetve szöveges értékelést mi is írtunk. Az illusztrációkat külön szakmai bizottság pontozta (Csatári Izabella – illusztrátor, Bakó Sára – rajzművész, Varga-Mátyus Dorina – kerámiafestő), de ezeket csak értékeltük, nem rangsoroltuk, mert elég kevés rajz érkezett. A nevezők többsége felsős és középiskolás volt. Az életkori eloszlás műfajonként nagyon ingadozott, például novellát egyetlen alsós írt, mesét csak két középiskolás, ezért életkori pluszpontokkal ellensúlyoztuk a korból fakadó hátrányokat és csak néhány helyen bontottuk korcsoportra a műveket.

Ebben a gyűjteményben a pályázati anyagból válogatott művek és illusztrációk szerepelnek változatlan formában, azok, melyek közléséhez a szerzők és gondviselőik hozzájárultak, körülbelül 30 írópalánta művei. A helyezettek a kötet elején nyernek felsorolást. A pályázók nyomtatási árban juthatnak a könyvhöz korlátozott példányszámban. Kereskedelmi forgalomban a Helma kiadónál érhető el. Remélem, kedvük lelik majd az olvasásban!

Pintérné Gépész Bettina és Pintér Zoltán

Díjazottak

Legnépszerűbb költő, aki az összes kiírt feladatot teljesítette és beküldött verseire a legmagasabb átlagpontszámot kapta:

Ilosvay Anna

– akinek kiemelkedő költeményeit középiskolások közé soroltuk, noha még általános iskolás

I. helyezett általános iskolás vers az összesből

Réthy Zara: Májusfám

II. helyezett általános iskolás vers az összesből

Milák Vivien: Bárcsak mindig nyár lenne!

és

Mestyán Boróka: Évszak forduló

III. helyezett általános iskolás vers az összesből

Patay-Horváth Márton: A 6.a summája

és

Szlavita Karina: Őszi séta

I. helyezett középiskolás vers az összesből

Ilosvay Anna: Ákor kapuja vagy…

II. helyezett középiskolás vers az összesből

Tregova Szonja Piroska : Kandalló

III. helyezett középiskolás vers az összesből

Pénzes Bíborka: Felező tizenkettes

I. helyezett láng témájú vers

Tregova Szonja Piroska: Kandalló

II. helyezett láng témájú vers

Molnár Alex: Láng

III. helyezett láng témájú vers

Németh Milán: Lángoló szerelem

és

Pintér Illangó: Láng

I. helyezett felező tizenkettes vers

Ilosvay Annya: Ákor kapuja vagy…

II. helyezett felező tizenkettes vers

Pénzes Bíborka: Felező tizenkettes

III. helyezett felező tizenkettes vers

Pénzes Bíborka: Palackozott bor

I. helyezett szabadon választott vers

Réthy Zara: Májusfám

II. helyezett szabadon választott vers

Milák Vivien: Bárcsak mindig nyár lenne!

és

Mestyán Boróka: Évszak forduló

III. helyezett szabadon választott vers

Ilosvay Anna: Hullócsillag

és

Pénzes Bíborka: Szívármány

és

Pintér Illangó: A kéz

Legnépszerűbb meseíró, aki az összes kiírt feladatot teljesítette és beküldött meséire a legmagasabb átlagpontszámot kapta:

Novák Norton

I. helyezett óvodás és alsós mese az összesből

Koch Dorián: A varázsfa

I. helyezett középiskolás és felsős mese az összesből

Novák Norton: Bűntény a Rovarhotelben

I. helyezett piros témájú mese

Vajai Anna Alíz: Piroska és a szörp

II. helyezett piros témájú mese

Szilágyi Ketrin: A topánka csodája

és

Pintér Illangó: A kipirosító vár története

III. helyezett piros témájú mese

Novák Norton: Bojtrablás

I. helyezett állatos mese

Pintér Illangó: Erdei nagykoncert

II. helyezett állatos mese

Novák Norton: Hernyó Herold szárnyat növeszt?

és

Pintér Amádé: A cincérek

III. helyezett állatos mese

Novák Adél: A lepkék legemlékezetesebb szépségversenye

és

Pintér Amádé: A Bölcsbagoly titka

I. helyezett szabadon választott mese

Novák Norton: Bűntény a Rovarhotelben

II. helyezett szabadon választott mese

Koch Dorián: A varázsfa

III. helyezett szabadon választott mese

Poós Lili Anna: A három próba

és

Kiss Blanka: A három pettyes katica

Legnépszerűbb novellaíró, aki az összes kiírt feladatot teljesítette és beküldött novelláira a legmagasabb átlagpontszámot kapta:

Liktor Boglárka és Pintér Illangó

I. helyezett általános iskolás novella-történet az összesből :

Novák Norton: A kakaó

I. helyezett középiskolás novella-történet az összesből

Pintér Illangó: Híd a víz alatt

- Illangó írásait minden kategóriában középiskolások közé soroltuk, noha még általános iskolás

I. helyezett nyár témájú novella-történet

Liktor Boglárka: A nyaraló

és

Vajai Anna Alíz: A napló

II. helyezett nyár témájú novella-történet

Kovács Borbála: Egy Nyári nap

III. helyezett nyár témájú novella-történet

Dózsai Adél: Apokalipszis napló

és

Pintér Jávor: Nyári képek

és

Somosi Luca: Nyári emlékek

I. helyezett tábortűz témájú novella-történet

Pintér Illangó: A két tábortűz

és

Pintér Jávor: A tábortűz mellett

II. helyezett tábortűz témájú novella-történet

Vajai Anna Alíz: A sámán

III. helyezett tábortűz témájú novella-történet

Liktor Boglárka: A kis parazsak

és

Kerekes Aliz: Érzelmek tábortüze

I. helyezett szabadon választott novella-történet

Pintér Illangó: Híd a víz alatt

II. helyezett szabadon választott novella-történet

Dózsai Adél: Egyenlő(tlen)ség

és

Novák Norton: A kakaó

III. helyezett szabadon választott novella-történet

Liktor Boglárka: Zsombor

Regény

Egy darab érkezett, nagy gratuláció érte! A kötet végén olvasható.

Fejes Csenge: Ha a fájdalom diktál…

Legfiatalabb nevező különdíj:

Pintér Amádé

Legsokszínűbb nevező különdíj, aki a legtöbb kategóriában (vers, mese és novella) is indult:

Vajai Anna Alíz és Pintér Illangó

VERS – láng téma

Pénzes Bíborka

EKG a tűzben

A világosság megvakít.

A szeretet belőled egyre több darabot szakít,

adsz és adsz és adsz,

majd egy napon ráébredsz,

te sose kapsz.

Rossz dolog jó embernek lenni,

nagyon rossz dolog.

A bőröd alatt egyre csak gyűlnek a foltok,

nem látszik kívülről,

hisz felveszed a színes inget,

de mind előbújik,

ha egyszer a sötétséget rávetíted.

Nap mint nap mások mellett nevetsz:

„Amíg élsz nem fog úgy szeretni,

mint ahogy te szeretsz...”

Elnyomod a gondolatot a szíved legeslegmélyére,

ennek a titoknak magad sem leszel tudója,

míg meg nem halsz élve.

Utána már nincs értelme semminek.

Szeretni, ha téged úgy sose szeretnek

minek?

Élni, ha lélekben már összetörtél?

Kérdi a szíved, hogy

„Eddig ezzel eleget még nem gyötörtél?”

„Na és ott van anyád,

neki fontos vagy,

lehozná érted az égről a csillagokat.”

Mégsem érti ezt senki igazán...

Értsd meg, hogy nem elég!

Nem elég az anyám!

Olyan vagyok,

mint a növények az

ablakpárkányomon:

csak termelik

magukból

az oxigént

folyton,

de ha ők is

levegőt

nem kapnak,

elszáradnak,

hullanak,

meg-

hal-

nak

.

Pénzes Bíborka vagyok, 16 éves tanuló Sepsiszentgyörgyön. A versírás iránti szenvedélyem nemrégiben kezdődött, amikor rájöttem, hogy a költészet kiváló eszköze az érzelmeim kifejezésének és a gondolataim mélyebb megértésének. Bár még csak most ismerkedem a költészet világával, a folyamat során megtanultam,

hogy a szavak ereje képes kapcsolatot teremteni és hatást gyakorolni a körülöttem lévőkre. A célom, hogy egy olyan darabot adjak magamból az embereknek, ami kicsit más, mégis nagyon közvetlennek érezhető.

Németh Milán

Lángoló szerelem

Lángoló szerelem, miért tetted ezt velem,

Tűzben égő szívem, éjjel-nappal keresem.

Fényedben fürödtem, mint a nap a tengerben,

De most csak hamu maradt, sötét éj a lelkemben.

Szemed tükrében láttam, az örök ígéretet,

S most csak kérdések maradtak, válaszok nélkül.

Miért tetted ezt velem, mért hagytál el engem?

Lángoló szerelem, kioltottál csendben.

Mosolyod tavasza, emlékeimben él,

De szavaid ősze, mindent elsöpör, mint szél.

Szerelmünk tűz volt, perzselő, vad lángolás,

Most hamuban taposok, fájó csalódás.

Minden érintésed, most már csak emlék,

Lángoló szerelem, miért lettél vendég?

Szívem mélyén érzek, még mindig ég a tűz,

De nélküled csak füst, csak fájdalom, az űz.

Miért tetted ezt velem, mit vétettem én?

Szerelmünk hajója, zátonyra futott remény.

Szavaid suttogása, ma már csak rémálom,

Édes hazugságok, melyekkel magam áltatom.

A napfényes nyárból, mély télbe taszítottál,

Kék ég alatt boldog, most felhők alatt sírtál.

Szemem könnybe lábad, ha rád gondolok,

Lángoló szerelem, miért hagytál magamra, mondd?

Ígértél örökkévalót, de csak pillanatot adtál,

Az álmok mezején, te voltál a csillagfény.

Most a sötétségben, egyedül bolyongok,

Szívedet keresve, miért tetted ezt velem, mondd miért?

Emlékeid szárnyán, a múltba révedek,

Szerelmünk szárnyalás, most fájó emlék lett.

Lángoló szerelem, most már csak hamu vagy,

Szívem mélyén mégis, égi tűz maradsz.

A csend magához ölel, mint egy hűvös éjszaka,

Fájdalmam végtelen, se vége, se hossza.

Miért tetted ezt velem, miért hagytál el engem?

Lángoló szerelem, szívemben még égetsz csendben.

Tudom, hogy tovább kell lépnem, de emléked visszahúz,

Minden gondolatban ott vagy, minden sóhajban súgsz.

Lángoló szerelem, még mindig bennem égsz,

De a válaszod nélkül, a lelkem csendben él.

A nevem Németh Milán. 15éves vagyok. Sárváron élek. Jelenleg a Kisalföldi ASzC Szombathelyi Élelmiszeripari és Földmérési Technikumban tanulok pék-cukrász szakon. 2018-tól írok verseket. Legnagyobb segítséget Pipics János tanárúrtól kaptam, ugyanis költőként is tevékenykedik. 2023-ban általános iskolám versíró pályázatot hirdetett, ahol különdíjas lettem. Egy Magyarországon nem híres sportot játszok: a petanquet.

Németh Milán

Szerelemért forradalom

Az ország lángra lobbant, szívében ég a tűz,

Petőfi Sándor szerelmét a forradalom fűz.

A lány szíve dobban, gyermekét hordozza,

Magyar szónak hangját méhébe fogadja.

Tavasz virágzik, rügy fakad a fákon,

Petőfi lángja ég, nem alszik leányon.

Szívében a láng, mely forradalmat szít,

Hogy magyarul szóljon a gyermek itt.

Bátor szívvel léptek, a csaták zajában,

Petőfi szerelme reményben, vágyban.

Kezében a kard, szívében a szó,

Magyar földön nő majd fel az ő kis fia.

Lángra lobban az ország, szól a harci ének,

Petőfi szíve dobban, reményért égnek.

A szabadságért küzdenek, a jövőért, mi szép,

Hogy magyarul szóljon, ki most még csak lép.

Szerelemért égnek, a forradalomért vér,

Hogy magyar szó hangozzék, itt mindenért.

Petőfi álma él, gyermeke magyar lesz,

Az ország lángra lobbant, szívében fény terjed.

A nemzetért küzdve, szerelemért égve,

A magyar szóért éltet, Petőfi szíve kérte.

A lány méhében dobban az új élet üzenet,

Magyarul beszél majd, s ez lesz az üdvözlette.

Rác Napsugár

Tűz

Hosszú sárga levelek

siklanak bátran, mikor

rezzenést érez testem,

Kék ég, szürke felhők eszik

meg az emberek szívét,

mint a fény, az éjben

látja a port.

Kék ég és szürke felhők:

Menekülök mindenhol mindig.

Tekerek sárga biciklimen,

mert csak rózsa vagyok,

ki különb oxigént lélegezve

utat hagyok szirmaimmal

míg lehet az éj rejtelmeibe,

mint a repülő madár, ki

gyalogol, mert érezni akarja

a földet, hogy jobban lássa

az élőlényt, a színt.

Esőcseppek vesznek körül,

s én érzem minden egyes

szeretetét, mert többször is

gondosan hozzám ért.

Tekerek, tekerek tovább,

lángomat magammal hozva,

takargatva, nehogy elvigye az eső.

Védve széltől, már semmit

sem látva több hangyát letaposva.

Lángom tovább él, nagyobb.

Nem érzem az esőt, egy cseppjét se.

Hova tűnt? Esik, látom még.

Miért nem érzem?

Pocsolyába tekerek,

semmilyen víz nem ad boldogságot.

Lángomat védem,

mely sérti minden tüském, száram.

De mint a villám, sosem érzékeled időben.

Nem látok semmit,

csak a fényt, magam leveleivel

védve.

Mi lehet az?

Érzem, mindent mi vagyok.

Érzem, szépséges nagyságát ,

mely lebontva melegít.

Hozzáérek hamut bevéve.

Én vagyok a fény.

Én fénylek a záporban.

Rác Napsugár vagyok, 16 éves és örülnék hogyha támogatást lelnék akár pályázati formában. Ha nem is leszek az első, legalább kapjak visszajelzést a munkámról, ezt értékelném, megköszönném.

Vajai Anna Alíz: Láng

Többféle láng létezik,

az emberek mindig kutatják, keresik.

Egyik a testet melegíti,

másik a lélek virágát élteti.

A tűz lángja lehet ragyogó,

arcokra mosolyt csaló.

Szerelem tüze éget,

mikor egymásra talál két szerelmes lélek.

Tábortűz lángol a sötétben,

történeteket mesélnek körülötte mint régen.

Pillecukor sütés,

énekszó csendülés.

Lángok adnak a fagyban meleget,

ha fát raksz a tűzre eleget.

Régen az ősember fázott,

melegre egyre csak vágyott.

Megismerte aztán a tüzet,

bár kezdetben gyújtósnak nem volt füzet.

Kövekkel hoztak létre szikrát,

kiderítették lángok létrejöttének titkát.

A tűz könnyen megsebesíthet,

de sokat is segít az embereknek.

Főzhetnek a szabadban,

programok odakint családban, baráti csapatban.

A láng vörös mint a vér,

vigyázz ne fújja el a szél.

A szerelem lángja örökké lobog,

ha a szív hosszú idő után is ugyanúgy dobog.

Bemutatkozásul mottóm:

"Olykor könnyebb papírra vetni a legmélyebb gondolatainkat és érzéseinket, mint kimondani őket."

Louise Walters

Pintér Illangó

Láng

Szívembe mar a sötétség,

kövérségként telepedik

kezeimen kötélcsomó.

Fogyó reménység eltűnik,

elűzi felhő csillagot.

Illan ott?... Illan ott valami!

Hallani? Apró lobbanást!...

Robbanás lett a lelkemben,

gerjesztve bennem a remény!

Kemény sötét oszlik szét,

komisz lényben világ nyílt.

Királyi, de még aprócska,

parókákat itt eltörli,

feltöri kicsit ez a mécses!

Fénye felé botorkálok.

Állok meg előtte, szép így,

szédít a világossága,

virágzó ága most táncol.

Fázok, de felnézek fölé,

tövén állok, kereszt tövén,

sötét nincs, Világosság int!

Pintér Illangó vagyok, 12 éves. Mióta beszélni tudok, történeteket mondok. 4 évesen olvastam. Elsős koromban két hét alatt tanultam meg a folyóírást. Onnantól kezdve rövid kis novellákat írtam, majd egy óvódásként eljátszott történetből, ami egy lóról és lovasáról szól, elkészült első kisregényem. A falupiacon árultam pár versemmel együtt. Azóta már az ötödik regényemen dolgozom és sok mesét, mesesorozatot is írtam. Hálás vagyok Istennek, hogy majdnem minden műnemben tehetséget adott. Érdekel más emberek műve is; szeretek olvasni. Az alkotásaimat igyekszem mind az Élet Urának szentelni. Szívesen ismerkednék irodalom felé érdeklődő gyerekekkel. Az íráson kívül nagyon szeretem a gondolkodást, az erdőt, az állatokat, különösen a madarakat és: élni az életet. Számos antológiában szerepelnek írásaim, több pályázaton lettem helyezett, regényeim megjelentek önálló kötetként.

Fejes Csenge

Tűzben edzett valóság

Szemezek egy csúf talánnyal, mi annyira fáj,

De hogy legyőzzem a titkos vágyam csak bámulom tovább,

S a szemét szemembe fúrva nem láthatok mást,

Mint a belőle áradó vak csatát.

Lehetetlen legyőzni Őt, nincs ellene fegyver,

Egy kárhozatra ítélt végtelenben,

Hisz tudja Ő, ki vagyok Én,

Hisz tudja Ő, hogy miben ér el a vég.

S mikor szemem kisírván,

Véres vakság ül reám,

Hiába forgatom a tűzben a fát,

Ha engem ér el Ő: A Láng.

Fejes Csenge vagyok, egy tizenöt éves fiatal lány, lelkem mégis egyre vénülni látszik. Amióta megtanultam írni, azóta elvesztem a betűk határtalan univerzumába. Azonban mégis csak akkor fedeztem fel az irodalom valódi erejét, mikor balesetet szenvedtem és megfordult velem a világ. A személyiségem azóta igencsak megváltozott, a boldog gyermeki éveim már csak az emlékeimben élnek és túl korán, kis tinédzserként meg kellett tanulnom küzdenem magamért a felnőttek lélekölő valóságában. Rájöttem, az írás nem csak menedék, hanem terápia is számomra. Gerincsérült íróként küldetésemnek tekintem, hogy az olvasók betekintést nyerjenek a betegek hihetetlennek tűnő, küzdelmekkel és lemondásokkal teli életébe. Mindemellett megértést szeretnék tanúsítani betegtársaim felé, hogy tudják, nincsenek egyedül. Rá kell mutatnunk az egyre növekvő problémákra az egészségügyünkben, és a betegek életében fellépő számunkra hétköznapinak számító nehézségekre. Köszönöm a figyelmet!

Fejes Csenge

Vörös pokol kapujában

Vörös pokol kapujában, virágszirmok kezemben,

Elvesztek a régi álmok, mikor Én is elvesztem,

Fájó emlék marja gyomrom, a lángoló lelkek mezején,

S kiáltanék, de nem bírok, mikor a tűz elér.

Vörös pokol kapujában, nincs, aki megsegít,

Elapadó folyók medrében is csak a Láng szenesít,

S ha keresnéd a kiutat, tud, hogy az út, oly heves,

Mint a kéjnők ágyában az elszáradt nefelejcs.

Vörös pokol kapujában, a kínzó Láng megbújik,

S a jeges szívek didergése elmúlik,

Nem keres, és nem talál, csak némán elrabol,

S a jég fájdalmával zsarol.

Vörös pokol kapujában, a Láng nem ereszt,

Csak szeretni akart, de mindent felégetett,

Vállán a forró álom, szemében a fájdalom,

S most egyetlen barátja a szánalom.

Tregova Szonja Piroska

Kandalló

Házunkban áll egy poros kandalló,

Rajta sok repedés és korom látható.

Minden résnek van története,

Feltudom idézni az összeset.

Régen a családunk körbe ülte,

Összekeveredett nagyapám cigarettája

és a kandalló füstje.

Nagymamám meséit sosem felejtem el,

Gyerekek hallgatták tágra nyílt szemekkel.

Lángja oly fényesen ragyogott,

Mellette senki sem vacogott.

Ám ez már csak a múlt,

A varázsa már rég kihunyt.

Nincs több zsivaj, se boldog kacajok.

Már a kandalló sem a régi, vacogok.

Név, kor, osztály: Tregova Szonja 11.G

Iskola neve: Eger Gimnázium, Informatikai, Közgazdasági, Nyomdaipari Technikum és Szakképző Iskola

Legkedvesebb tantárgyam a magyar irodalom. Nekem kikapcsolódás a versírás, szabadidőmben legtöbbet ezzel foglalkozom. Verseimet az iskolai rendezvényeken, ünnepségeken bemutatják. Szívesen veszek részt pályázatokon, vetélkedőkön. Ezek iskolai jellegű és országos pályázatok. Nyitott vagyok az új kihívásokra.Büszke vagyok tanulmányi teljesítményemre. Az iskolában az első három legjobb eredménnyel rendelkezem, immár második éve. Szeretnék tovább tanulni, elsősorban humán tárgyak érdekelnek.Iskolán kívüli főbb tevékenységeim: Versírás, gördeszkázás, íjászat.Lakóhelyem a Bükk hegységben, Bükkszentmártonban, nagyon szép természeti környezetben helyezkedik el. Fontosnak tartom a környezetünk védelmét, hogy sokáig élvezhessük szépségét.

Tregova Szonja Piroska

Olvadó gyertya

A gyertya lángja fényesen ég,

Az élet útján halkan kísér.

Fénye meleg, mégis törékeny,

Mint a létünk, tünékeny.

Lassan olvad, csendben fogy,

Percei fogynak, nincs már sok.

Míg lobban egy utolsó táncra,

Az örök álomra várva.

A láng kihuny, sötét lesz minden,

Elveszik az összes földi kincsem.

Emlékeimet nem hagyja vesződni,

Az égbolt csillagai őrzik.

Mert bár a fákról is lehullik az összes levél,

De tavasszal új életre kél.

Így válunk mi is hamuvá, örök csenddé,

Majd újra születünk, boldog emlékké.

Ilosvay Anna

Láng

Táncot járó sziluettek,
Arcodra vetül a fény,
Bíborvörösre festettek
A lángok, virít az éj.

Bábként játszik veled a tűz
És nevet rajtad a Hold,
Minden szín rémületbe űz,
Egy akác föléd hajol.

Torkodban a fojtott sikoly,
Árnyad a fűben hever,
Olyan vagy, mint sebzett vándor
Aki utolsót lehel.

Karmazsin a szíved, elméd,
Életed egy szakadék,
Helyed nem tudod, hol lelnéd,
Ház vagy otthon akad még?

A szemed pirosan izzik,
Hallod, hogy sikít a csend?
S a reményed elveszik,
Több bizalmad se terem.

Olvadj apró darabkákká,
Senkinek se hiányzol majd.
Falsul hitetget halállá
Ez a némber emberi faj.

Az élet túlértékelt szó,
És ha megfogod, elrebben.
A vég alagútja se jó,
De a sírban nem szenvednek.

Eme gondolat futótűz,
Felégeti elméd, agyad.
Addig irt, míg beleszédülsz,
Nem jutsz ki, ha mélybe ragadsz.

Szétszeleteli a szíved
A láng, mely tovább pusztít.
Az önvád, mi felemésztett
Gyatra végzet felé buzdít.

Azt hiszed, hogy tűzzé válhatsz,
De csupán parázs maradsz,
Benned a megbánás árad
És életed elszalad.

Magába fognak a lángok,
Eltűnt, aki szeretett,
Dédelgetsz egy régi álmot
És arcodon könny pereg.

Akril rajtad minden csillag,
Remegtet az éj szele,
Tudd, hogy ez kellő pillanat,
Repülj el te is vele!

Ilosvay Anna vagyok, 13 éves és a Nagyberegi Református Líceum nyolcadik osztályába járok. Szüleimmel és nagyszüleimmel lakok egy kertesházban, a bátyám a Debreceni Egyetem másodéves hallgatója. Nagyon szeretek írni, eleinte mesékkel kezdtem, az egyik mesém a rádióba is bekerült. Most már inkább verseket írok, mert úgy érzem, hogy a verseken keresztül jobban ki tudom magam fejezni. Egyszer jelent meg művem egy olyan könyvben, amit a Budapesti Vármúzeum adott ki, és ez megerősített abban, hogy folytassam azt, amit szeretek csinálni. Arról szoktam írni, amit érzek vagy ami csak úgy eszembe jut, az ihlet véletlenszerűen jön. Van olyan, hogy este elalvás előtt jut eszembe valami, és olyankor muszáj felkelnem és leírnom az ötletem, mert biztos, hogy másnapra elfelejtem. Nagyon szeretek olvasni is, általában romantikusat vagy krimit. A kedvenc íróim közé tartozik Leiner Laura, Wéber Anikó és John Green. Emellett ki kell emelnem Szabó Magda Abigél című könyvét, amit nagymamám ajánlott nekem. Az Abigél sokat tanított nekem és az elolvasása után már más szemmel nézem a világot. Második éve járok az MCC kurzusaira. A kedvenc tantárgyaim az irodalom és az angol nyelv, ezekből vagyok a legjobb is. A kedvenc színeim a lila és a bordó. Nagyon szeretem az állatokat, leginkább a macskákat (van is nekünk öt) és a pillangókat, mert szerintem igazán különlegesek.

Molnár Alex

Láng

Bent….. Kint….. Bent….. Kint…..

Hiszem, hogy születésünkkor

mindenkiben Bent van a láng.

Mint egy gyufaszál pislákoló lángja,

ha jól csinálod lehet belőle máglya.

Az Emberi akarat kényes renyhe jószág,

inkább meggyőzi magát a szép jövőről,

mindössze csak nézni kell ki a fejéből.

Könnyebb a sorsot magára hagyva kószálni,

élni a mának, a soha véget nem érő nyárnak.

De Kint, kidobja-e a rejtett kincseket a föld?

Talán egy más világban megesik,

csak kívánni kell, és máris az ölébe érkezik.

Az elképzelés igen vonzó,

a fiatalság számára ez igazán helytálló.

De vajon tudják-e már, mi a hideg?

Amikor a fa ágainak kopársága világit,

majd a fagy csókja mindent megdermeszt,

a szél sír, a fa nyögve inog napestig,

a hangját viszi a vihar messze a hegyekig.

A hideg lassan áthatol a falakon,

és megkezdi álmát a paplanon.

A gyertyaláng táncol, remeg,

az elszalasztott szép jövőről képzeleg,

sírva olvad, viaszt könnyez, a reményről érzeleg.

Szeretnék mindent elölről kezdeni,

amikor még tervek születtek szüntelen,

ekkor még hittem vágyakozva mindenben.

Egy szép felhőtlen égboltban, vagy álomszép keretben,

ahol minden virágszál rólam szól, mint egy versben.

De hol van már az a fiatalkori láng?

Hol van az a szenvedély, amely a szívemet éltette?

A változás szele most ér el, melyre ki vagyok éhezve.

A tanuló évek gördülnek, mint a homokszemek a tengerben,

a lehetőségek világa a kezemben.

A láng sohasem alszik ki teljesen,

formát vált, és új célokkal tölt meg lelkesen.

A jövő homályos, de a szemem már felnyílt,

a szívem tele van reménnyel, hogy új utakat találok.

Bent….. Kint….. Bent….. Kint…..

Molnár Alex: 2008. március 10-én születtem Egerben. Jelenleg 10.osztályos vagyok az Egri Gimnázium, Informatikai, Közgazdasági, Nyomdaipari Technikum és Szakképző Iskolában. Soha nem gondoltam volna, hogy a versírás ennyire az életem része lesz. Szeretem leírni mindazt amit érzek. Lehet szomorúság, öröm, bánat vagy bármi egyéb, amit saját magamból ki tudok fejezni. A versírás mellett szeretek még sportolni, kirándulni, olvasni. Először egyszerűbb, rímekkel teli verseket kezdtem írni. Szeretnék a jövőben is versírással, verselemzéssel foglalkozni hobbi szinten.

Hadarics Fanni Borbála

Húsláng

Égeti bőröm a düh,

szinte lángol

a húsom. A nap melege

mégis távol.

Szikrázik bennem egy

parázs, úgy marja

a nyugalmat bennem,

és messzire hajtja.

Bemutatkozás

Rólam

Járom az utamat már tizenhét éve.

Amennyi ember van, az mind annyi féle.

Én is úgy változom, akár az évszakok,

Viszont ellenben, ez még mindig én vagyok.

Tanultam anatómiát és egyebet,

Rajzoltam, festettem, fotóztam eleget.

De az irodalom vonz engem a legjobban,

Írástól a szívem felvillan, s megdobban.

Megélhetésem még nem tudom mi lészen.

Kiteljesedésem úgy érzem nincs készen.

Várom az életben az isteni jelet,

Ami majd megmondja, hogy éljek, s mi legyek.

Kerekes Aliz

PURGATÓRIUM

Halál után testemet
Rideg sírásók a földbe temetik.
De a lelkem túlél itt,
Eltölt hatvan napot és távozik.
Lángokban áll a világ,
Tán jobb is, hogy meghaltam már,
Hideg levegő szorít össze,
Hullák között repülök el,
Lángoló tankok kerülnek elém,
Robbanás hangja vág keresztül.
Bűnös vagyok? Bűnös vagyok?
Amiért beletörődtem léha sorsomba.
Sok mindent láttam, mit nem kellett volna.
Sok mindent tettem, mit nem kellett volna.
Sok mindent mondtam, mit nem kellett volna.

A menny kapujában bejelentkezem,
Szent Péter a fejét csóválja:
,,Ember, lelked mocskos, mint a szennyes,
Menj a purgatóriumba oda le!"
Hirtelen százan megfognak, ráncigálnak, taposnak. Arcukat nem látom. Tépnek, szaggatnak.
Fájdalom nincs, csak fakó érzések,
Szörnyű emlékek, mocskos cselekedetek.
Piros és narancs színfoltok játszanak előttem,
Hatalmas lángok nyaldossák testemet.
Ajkaimat imára nyitnám, de nincs hangom
Gondolnám, de nincs agyam,
Érezném, de nincs szívem.
A lángok körbeölelnek, sikítást hallok odakint,
Fájdalom nincs, csak fakó érzések,
Halovány emlékek, tiszta szív,
Mi immár odalent kövesedik a sírban.
A sikolyok hangosabbak, de aztán csend.
Mély csend.
Én még mindig itt állok a tűzben,
Majd Isten arcát látom előttem,
Ki mondja: ,,gyermek, állj a purgatóriumban!
Sok mindent láttál, mit nem kellett volna.
Sok mindent tettél, mit nem kellett volna.
Sok mindent mondtál, mit nem kellett volna.
És ezért kárhozat jár. De féltél engem,
Így adok egy esélyt,
Ha innen kijutsz, eljöhetsz a mennyországba."

Bűnös voltam és elkárhozom,
Purgatóriumban megtisztulok,
Bűnös voltam, megérdemlem,
De így tán a mennybe juthatok.

Kerekes Aliz vagyok, jelenleg grafikusnak tanulok. A művészet mindig is az életem része volt, eddig a rajzolás volt az elsődleges művészeti ág. A karantén alatt kezdtem el komolyabban foglalkozni az írással, ami azóta az életem részévé vált. Számomra az írás nemcsak egy hobbi vagy egy relaxációs eszköz, hanem lehetőséget ad arra is, hogy a szereplőkön és a fikción keresztül közvetíthessem a gondolataimat a világról és ennek segítségével fel tudjam fedezni a lélek sokszor összetett rétegeit, ezáltal is felhívva a figyelmet fontos dolgokra, amikről sokszor elfelejtkezünk a mindennapok rohanásában.

Szlavita Karina

Láng

Szeretem mikor körbeülnek és beszélgetnek nekem.

A sok, sok sztoriktól volt, hogy hangosan nevettem.

Gitárszóra megannyi éneket hallottam,

Esti enyhe szellőnél finoman lobogtam.

Didergő hangokat nyugtattam enyhe ropogással,

Hasábok hangját csattanó fejsze kopogással.

Hóembert ne mellém!Mert elolvad tőlem!

Vigyétek távolabb gyorsan mellőlem!

Ott vagyok mindenhol, gyertyák és karácsonyfák,

Én vagyok a szeretet és én vagyok a Láng!

Szlavita Karina vagyok 5. osztályos tanuló nyolcosztályos gimnáziumban. Nyíregyházán születtem 2013.12.18.-án. Van egy tacskó kiskutyám akit nagyon szeretek. :) Málna a neve! Nagyon szeretek alkotni, rajzolni, táncolni, énekelni. De ami a legközelebb áll hozzám az a versmondás, szavalás és a versírás. Ezt apukámtól örököltem, aki mindig azt mondja nekem, hogy mindegy miben vagyok

tehetséges, merjem megmutatni magam! A versmondásban és versírásban ő segít nekem. Iskolai szavalóversenyeken mindig saját verssel indulok. Alapjában véve egy vidám, társaságkedvelő kislány vagyok. Szeretem a kihívásokat! ^ Szeretek utazni,játszani és alkotni :)

Réthy Zara

Felemésztő láng

Érdekes, tartok attól, amit érzek,
Mert úgy érzem, hogy miattad vérzek.
Szeretnélek ismerni, de nem kérdezek,
Hiszen akkor indulsz mikor én érkezek.

Nem az a láng vagy amitől megégek,
Hanem az a láng, mitől falaim leégnek.
Tudod mire gondolok, hisz hasonlót érzel,
Mégis ellöksz, mert úgy érzed vérzel.

Réthy Zara vagyok, 2011. március 25-én születtem Nyíregyházán. Jelenleg Ibrányban élek. Betöltöttem a 13. életévemet és a Nyíregyházi Bem József Általános Iskola 8.c osztályában tanulok. 2024 márciusáig Ibrányban folytattam tanulmányaimat, ahol két iskolába is jártam: negyedik osztályig az Ibrányi Árpád Fejedelem Általános és Alapfokú Művészeti Iskolába, majd ötödik osztály elején átiratkoztam az Ibrányi Református Általános Iskolába, ahol egészen a hetedik osztály közepéig tanultam, – mielőtt átkerültem a Bembe.

Verseket azért kezdtem írni, hogy jobban megértsem, mi zajlik bennem és segítsek saját magamnak kibogozni a gondolataimat. Idővel egyre többet írtam, és a költészet, valamint a művészetek világa is egyre inkább magával ragadott. Eleinte nem mertem megosztani senkivel se a verseimet, de az új magyar tanárom hatására bátorságot nyertem. Tünde néninek mutattam meg először a leírt gondolataimat, aki biztatott és folytatásra sarkallt. Utólag nagyon örülök, hogy így tettem.

A versírás mellett érdekel a színészet, szeretek időt tölteni a barátaimmal és mindig szívesen segítek másoknak is.

Milák Vivien

A szerelem lángja

Egyszer régen, nagyon régen volt egy fiú és egy lány,

köztük égett, izzón égett gyönyörű szerelmi láng.

Sétáltak a nyári fényben ketten könnyedén,

Nyári napnak forró lángja járt a földtekén.

Kéz a kézben égő szívvel jött a boldogság,

Lángoló szív, friss szerelem, egymást csókolták.

Lehűtötték hát magukat egy jó fagyival,

A kislánynak minden jó volt az új pasival.

De bizony a perzselő nyár sem tart örökké,

Tüzes korszak is véget ér, mint az örömé.

Beköszönt a hűvös idő és a szeptember,

elhunyt a láng, a nyári láng, ami megperzselt.

Patay-Horváth Márton

Láng-gyújtás Bunsen módra (megtörtént esemény nyomán)

Halljátok meg ezen muris történetet

Szürke hétköznapon vicces jelenetet.

Kémia óra sok érdekeset rejtett,

Először röpdogát elszenvedni kellett.

Aztán végre eljött az érdekes része

Bunsen égőjének a megismerése.

Tanítónk már meg is kísérli gyújtani,

Ámbár elsőre nem szokott sikerülni.

Ha ez nem működik, működik majd másik

Másodikhoz kap és gyújtja azt meg máris.

Mikor nem sikerült ezen próbálkozás,

Egyre hangosabb lett azon sugdolózás.

“Legyetek már szívesek nem susmorogni” -

Szóla és elkezdett telefonálgatni.

Közben megkezdődött a nagy csengőzúgás

Miért nem jön a gáz? Ez már szó szerint gáz!

Patay-Horváth Márton vagyok. 2010-ben születtem Budapesten, Sződligeten lakom és a Váci Piarista Gimnáziumba járok. Először negyedikes koromban írtam egy regényt, aztán két évig majdnem semmit, mert nem volt túl jó humorom. Hatodik végén megírtam a 6.a summáját és mivel ez tetszett az osztálytársaimnak is, újra kedvet kaptam az íráshoz. Egyébként érdekel az építészet, biológia, botanika, kertészet. Irodalomban a vidám és főleg humoros művek tetszenek.

VERS – felező tizenkettes

Pénzes Bíborka

Felező tizenkettes

Felező is legyen, és még tizenkettes?

Nagy probléma lesz, ha kicsit majd defektes?

Na így verset írni nem egy könnyű dolog,

Néha azt sem tudom, mire is gondolok…

Nem vagyok nagy költő, egy Petőfi vagy KAF,

Nem a forma lényeg, csak mit a verstől kapsz.

Ez egy furcsa érzés, testet-lelket átjár,

Betűtől mondatig mennyi minden vár rád.

Te vagy most a szóköz, én leszek a közszó,

Épphogy összeérünk, de így nekünk nem jó.

Érintésre vágyok, szabad érintésre,

Nem baj nem most kapom, okés nekem késve.

Te írsz engem tudod, betűiddel formálsz,

Átírsz engem azzá, akit lerombolnál.

Leromboltál párszor, vissza is épültem,

Az egyetlen baj csak: tőled kikészültem.

Azóta szabadon élek a szavakon,

Csukom az ablakom, nem dőlök be vakon…

Felező is legyen, és még tizenkettes?

Nem gondoltam volna, hogy ez ilyen stresszes.

Pénzes Bíborka

Palackozott bor

Szilánkok hányódnak, ma tükörbe léptem,

Darabján keresztül veszett el az éden,

Darabján keresztül lett a szilánk éles,

Kibuggyant a vérem, most a padló éhes.

Szilánkok hányódnak, macskakő és drogok,

Az anyád azt mondja: „Ez katonadolog!”

Az anyád azt mondja: „Lépj vissza a mennyből!”

Nem tudja szegény azt, hogy pokol nevelt föl.

Szilánkok hányódnak, múlt– és jelencafat,

Ahogy felnősz rájössz, mind a kettő vacak,

Ahogy felnősz rájössz, hogy te tetted azzá,

Ezért vált a szarvas egy veszélyes vaddá.

Szilánkok hányódnak, puha könnyszilánkok,

Minden egyes cseppel új igazat vágok,

Minden egyes cseppel távolodok innen,

Csak a valóságot nehogy elveszítsem…

Szilánkok hányódnak: tükör, drogok, szarvas.

Szememben az örvény egészen hatalmas,

Szememben az örvény az elveszett képem,

Elveszett a képem, elveszett az éden.

Rác Napsugár

Hamu

Koppogtat esernyőm, cseppjei zúgnak,

csobban alattam gyűlt víz, nosztalgia.

Szemet huny az éj, füstöt köhög tüdőm,

piros izzítja szemem, követem végzetem.

Szép felhők körbevesznek, szellők kísérnek,

utolsó cseppig járok, bottal kezemben.

Elállt minden zaj, csend borítja az utcát,

hamut látok, pirosból semmit.

A levele alatt mécsest rejt a feketeség,

élénk szírmú rózsám vajon hova indult?

Vajai Anna Alíz

Este szépsége

Feltűnt egy szép csillag, köszönti holdurat.

Napocska már alszik, lehunyta szemeit.

Kicsi virág pihen, szellő simogatja.

Fák lombja sötét lett, benne kis madárka.

Égbolt árnya lila, levegőben illat...

Jázmin ontja messze, szívet megérintve.

Hajnalhasadás jön, várja minden lélek,

emberek remélve, ébrednek, felkelnek.

Pintér Illangó

Tudásvágy

Oh, hogy miért nincs benned nagy tudásvágy!

Ha kinyitná kapuját nagyvilág! Vár rád!

Ha megismernéd az élet Nagy Titkát! Jöjj!

Ha tudnád iránytű, hol mutat! Jer a fák közt!

Ha értenéd, hogy nem firkál; irkál. Írj! Költs!

Oh, oly kár, hogy benned ez a fa már kidőlt!

Oh, ha lenne benned tömérdek tudásvágy!

Hogy mindent megtudj, a sok könyvtárt járnád!

Hogy mindent megértsél, a netet böngésznéd!

Hogy mindent megismerj, érdeklődnél közértnél!

Hogy mindenre deríts fényt, messze is mennél.

Oh, kutatnál itt-ott, csak Istenre lelnél!

Fejes Csenge

Ki vagyok Én?

Komor éjben állok fényes lámpa alatt,

De fénye elillan, mint a szörnyű harag,

És csak nézek messze, de semmit sem látok,

A sötét felleli ezt a zord világot.

Hallom a sötétet, és nézem a csendet,

Sirató mágjára küldtetek el engem,

És még a forró tűz felemészti testem,

Egy kérdés sohasem veszik ki belőlem.

Ki vagyok én, hogy meg közel sem találtok?

Csak az a, keserű élet mi oly fájó.

Ki vagyok én, hogy még szökni sem próbálok,

Ki vagyok én, hogy a kínzó tűz sem átkom?

Egy elveszett kérdés, e hűvös tömegben,

Talán válasz sincsen, nem ordítok tovább,

Nem engedtem, hogy az Isten átöleljen,

De most mégis borral kísérem az imát.

És ha mégis félnék, hogy itt az igazság,

S kéjes álmom nincsen többet e világon,

A hangom nem vész el: csak visszhangzik tovább:

Ez vagyok én: széttört vörösboros pohár.

Fejes Csenge

Kókusznak, az én kiskutyámnak

Kiskutyám a szemed az én fényes vesztem,

És eszembe jutnak a sok szép emlékek,

Még most is élénken játszanak fejembe,

Pont olyan élénken, mint épp rongyod téped.

Én kiskutyám, drágám, gyönyörű reményem,

Az én egyetlenem, fény vagy fájó éjben,

Forró tőled lelkem, tűzként bennem lobogsz,

Te nem egy virág vagy, hanem egész csokor.

Kiskutyám te vagy a szerető vigaszom,

Hozzád rohanok, ha lejjebb húz a pokol,

Hozzád rohanok, ha fáj azt beismernem,

Hogy nem ölelhetlek téged minden percben.

Az én kiskutyám a legékesebbike,

Ő díszíti kopott s összetört lelkemet,

És mikor kezemben a kis mancsát érzem,

Nem fáj már a sötét, messze veszett éjjel.

Tregova Szonja Piroska

Gyermekkor

Egy padra leültem,

A zöldellő parkban,

Éneklő madarak

Daloltak csöndesen.

Daluk olyan volt mint,

Régi mesék hangja,

Elbűvöl, megnyugtat.

A távolban látok

Gyerekeket, kik a

Kacsákat etetik.

Eszembe jutottak

Megannyi emlékek,

Nevetés és sírás.

Bár újra gyermek lennék,

Tudom, az vagyok még.

Úgy értettem, hogy igaz

Gyerek, ki még hisz a

Tündérek szavában.

Bámulja a felhőt,

Mi lassan tovaszáll.

Játszom az árnyakkal,

Képzelet fest képet,

S titkokat súgnak a

Lágyan ringó szélnek.

Tregova Szonja Piroska

Eltűnt emlékek

Fa tövében ülök,

Könyv van a kezemben,

Lapozgatom sárga,

Kopott oldalait,

Egy lapozás után,

Kiesett egy régi,

Poros fénykép, rajta

Én és te régebben,

Mosolyunk oly szép.

Rég láttalak, és rég

Hallottam a hangod

Szívem nagyot dobbant.

Régen feküdtünk a

Kertben, és meséltél

Nekem, csillagokról.

Tanítgattál, óvtál,

Megvédtél, ha szükség

Volt rá, de ez csak egy

Kép, mely szavakat hoz,

Vajon mi lehet most

Vele? Csak eltűnt mint

pára a hajnali

Napfényben. Talán ő

Is érzi, ha felnéz

Az égre, mint egykor

Együtt. De már csak kép

Maradt ő, könnyű mint

A szellő, csak emlék

Mely táncol a szélben.

Ilosvay Anna

Ákor kapuja vagy…

E föld vizét iszod, megszomjazol újra,

Balsorsod lesz vágyad kacskaringós útja.

Reménységért hited lázasan könyörög,

Nem hallván, hogy Atyád az ajtódban zörög.

Kulcsra zártad szíved minden bejáratát,

Kiszáradt szőlődet holtodig gondozád.

Ám hasztalan maradt e lankadó erő,

Ha nincsen napsugár és nem hullik eső.

Az árnyékban bújtál, fák alatt rejtőztél,

Hűséget, kitartást, Istened mellőzvén.

A kút örök vizét kívántad titokban,

De az nem adatott meg néked ott nyomban.

Örömtől fosztottan szívedben se maradt

Gyermekkori álom, az összes elapadt.

Szárnyra kapott a szél, távolba repített,

Csábított a messze, a rejtély szédített.

Azt hitted megoldás a hanyag pléhpofa,

Vétekbe merültél, életed démona

Saját magad lettél, kiutat kerestél

A labirintusból, egyedül nem leltél.

A szenvedésemnek mikor szakad vége?

Kiáltásod hangja felsuhant az égbe.

Jézusom, ments innen, mert árván maradtam!

Te vagy most egyetlen védelmem, oltalmam!

S Ő halkan szólt hozzád, a törékeny testhez,

Melegen betakart, majd elvitt egy hegyhez.

Azt súgta felemel, letörli könnyeid,

Az élet útjain veled lesz, megsegít.

Vérével fizette minden egyes bűnöd,

Hogy neked ne kelljen a fájdalmat tűrnöd.

A világ szétzúzott, Mestered nem hagyott,

Szedte darabkáid, s újból összerakott.

Ám bűnöd kísértett minden utcasarkon,

Váratlan rád támadt, azt kívántad, hagyjon.

Idegeid verte, torkodban dobolt hát,

Lelked húzott oda, habár tiszta voltál.

A vágy nehéz teher, leroskadt a vállad,

Az Urad veled volt, mégis ingott lábad.

Félelem követett akárhová mentél,

Nyugodt perc nem akadt mikor lélegeztél.

Ekkor mondta Isten: Ákór-kapuja vagy,

Reménységgé teszlek, létemben lelsz vigaszt.

Szerencsétlenséged áldásoddá teszem,

Szövetséget kötök, s ezért maradj Velem!

Ákór-kapuja ő és Kármel lombjai,

Lehulltak hervadó, száraz levelei.

Mert megtisztítottam, bűneit elvettem,

S akarom, hogy békét találjon Énbennem.

Ekkor mondta Isten: nem hagylak elveszni,

Saját magam foglak karjaimban vinni.

Ó, Ákór-kapuja, bűneid tengerét

Nem látom meg eztán, és mind eltörlöm én.

Gyáván elfutottál, szégyenkezve mentél,

Igaz házat, hazát egy helyen se leltél.

Mért nem nézel Reám, ha szavaim hiszed?

Mért félsz a Sátántól, ha megtart a hited?

Mondom neked Ákór, tedd össze kezeid,

Újszülött gyermekként hunyd le te szemeid!

Fohászaid után tekints fel az égre,
Nyugodj meg sorsodon azt kezembe téve.

Csúfság és gyalázat ne pirítsa arcod,

Elég a múltadat szemétdombon hagynod.

Milyen múltadat is? – már elfelejtettem,

S a te új életed fehér lappal kezdtem.

Molnár Alex

Világmindenség

A Nap sugara ég, fénylő tűz a központ,
Benne bolygók szállnak, zúg a nagy középpont.
Merkúr tűzközel jár, sietve fut körbe,
Vénusz fénylőn ragyog aranyos felhőbe.

A Föld kék palástján tengerek hulláma,
Holdja körötte száll, ezüst fény forrása.
Mars pora szélbe száll, vihara tomboló,
Jupiter tornya fent, légköre romboló.

Szaturnusz gyűrűje színes fényt vet éjben,
Uránusz fagyot hoz messzi kék völgyében.
Neptunuszon túlról jéghideg Plútó néz,
S mindet összefonja egy bitang erős kéz.

Az aszteroidák sziklaárban futnak,
Csillagfények között kősziklák cikáznak.
Köztük rejtekutak, fagyott égitestek,
Keringő darabok messze űrben vesznek.

A Nap hatalma nagy, mindent forgásban tart.
Mégis a végtelen sok dolgokat meghajt.
Távolabb üstökös csóvája tündököl,
Jeges kősziklával csillagpor üdvözöl.

Univerzum tágul, végtelen az éjben,
Bolygók körpályáin csend úszik a térben.
Sötét űr hidegén fénylő pontok várnak,
Távoli világba más napok is járnak.

Még messzebb születnek újabb égi, hordák
Galaxisok útja, örvénylő nagy csodák.
Együtt táncol a tér a végtelen idő,
Bennük a Napunk egy kicsi apró ékkő.

S a mindenség, mi él, szüntelenül mozog,
Világok születnek, egy csillag felragyog.
De mi itt körözünk Napunk lángja körül,
S figyeljük éberen egy csillag átröpül.

Hadarics Fanni Borbála

Balatoni fürdőzés

Egy évtized óta nem voltam a tóba’,

Nem is emlékeztem róla semmi jóra.

Koszos sötét vízén soha át nem láttam,

Most is nehézkesen tettem be a lábam.

Belemerészkedtem, egész jó volt benne,

Csak a széllel jövő hullám itt ne lenne,

Majdnem arcba csapott, mondtam itt a vége,

Húgyos, koszos vízből kimegyek a stégre.

Milák Vivien

FAGYIZÁS

Elmentem a boltba, friss kenyeret venni.

Utánam jött öcsém, fagyit akart nyalni.

Számoltam a pénzem, nem volt nálam elég,

Fagyizásra kétszáz bizony nagyon kevés.

Hazamentem gyorsan, sütött a nap nagyon,

kerestem is anyát, egy kis zsebpénzt adjon.

Indultam öcsémmel fagyit választani,

Számban a nyál máris kezdett összefutni.

Mikor odaértünk, boldogok is lettünk,

mert a nagy választék több volt, mint gondoltuk.

Csoki, túró, banán, ez lett mind az enyém,

Meggy, puncs, vanília, ezt ette az öcsém.

Befaltunk mi mindent, mit a fagyis adott,

nyaltunk élvezettel, míg mind el nem fogyott.

Ó, szép nyári emlék, jó ezt felidézni,

véget ért a szép nyár, szuper volt megélni!

Patay-Horváth Márton

MS Miklós

Mint tanítás vége az első órában

Messziről lobogva tenger marhaságon

MS Miklós képe úgy lobog föl nékem

Majd hetvenöt kilóméter messzeségben.

Rémlik mintha látnám hatalmas nagy vállát

Pusztító sódaunban beultizását[1]

Hallanám dübörgő fingjait farának

Kit ma képzelnétek Isten haragjának.

Ez volt ám a pléjör[2], ha kellett faluban[3]

Futamoda mindig a vilidzsör[4]-roham.

Ha írnátok neki és ideszpannolna,[5]

Filmes trükknek tűnne minden mozdulata.

Hárman sem bírnátok súlyos kontrollerét,

A fülhallgatóit és billentyűzetét.

Elhűlnétek látva rettenet pécéjét[6]

És kit a lábain viselt Er-dzsordenét.[7]

Szlavita Karina

Őszi séta

Jó az időjárás, se hideg se meleg

A fecske ilyenkor, már nem nagyon cseveg

Jönnek más madarak,a károgó varjak

Diót kopogtatva, szorgalmasan falnak.

Sétám most elindul,színes a nagyvilág
Levelek köszönnek, búcsúzom most faág!

De színes most minden, és a föld is kopog

Cipőtalpam alatt, a levél is ropog

Nem kell már napolaj, nem kell télikabát

A sétához elég, egy igazi barát.

Az én jó barátom, négy lábú és csahol,

Aki mindig ugat, és mindent megszagol.

Szaladgál a tacskó, mint szélben a zacskó

Fetreng a levélben, mint egy bohém mackó

Ez az én évszakom, Ősz a kedvenc fényem!

Színes a nagyvilág, ez a véleményem!

VERS – szabadon választott

Pénzes Bíborka

szeret-tett

sercegő homokszemcsék,

törött kavicsdarabok.

bennük lábujjlenyomat.

anyátlan gyermek,

gyermektelen anya.

néznek szembe,

arra gondolnak,

amikor valamijük volt.

Pénzes Bíborka

Szívármány

Néha hó vagyok a homokban,
olykor Ace folt a kordbársonyon,
tejfog egy szivaras szájban,
bárány a vágóhídon.

Néha sötét lyuk a felhőben,
olykor hajszál vagyok a képernyőn,
szederfolt az ingszövetben,
rút kiskacsa az égen.

Néha borsszem vagyok a sóban.
Néha sószem a borsban.

"A világ nem fekete-fehér" – mondják.
A világ nem, csak néha a szivárványok.

Németh Milán

Mi az a petanque???

A pétanque játéka, tele izgalommal,

Golyók gurulnak, a kavicsok közt tova.

Kezünkben súlyos acél, szívünkben remény,

Pontosan célozunk, ez a pétanque erény.

A dobás könnyed, mégis teli erővel,

A labda repül, majd földet ér örömmel.

Kavicsos pályán szikrázik a napfény,

Minden játékos a legjobb pontot remél.

Kispályán nagy küzdelem, ész és fortély,

Számít a pontosság, a taktika s a merész.

Csak egy kis gömb, s mégis mennyi öröm,

Verseny és barátság, a pétanque örök.

Figyelünk egymásra, számít minden lépés,

A célban a golyó, s benne az egész.

A pétanque nem csak játék, élet is talán,

Összeköt minket, mint egy erős, régi lánc.

Szél simítja arcunk, homlokunk izzad,

A győzelem íze, ami minket hajt ma.

Egyik dobás a másik után, versengés,

Ez a sport, ahol nincs megállás, nincs tétlenség.

Vannak pillanatok, amikor minden sikerül,

Máskor hibázunk, s a remény elszenderül.

De a csapat szelleme mindig előre visz,

A pétanque pályán nincsen helye a viszálynak, semmi víz.

A labda csendben gurul, a fűben megáll,

Egy pillanatnyi szünet, mielőtt újra dobálnánk.

Ez a játék, amelyben a nyugalom és feszültség,

Egyensúlyban van, mint a nap és az éj.

A végső pontot elérjük, a játék véget ér,

De a barátság, a nevetés örökké él.

A pétanque a szívünkben, mint egy dallam,

Összeköt minket, legyen bármi, bármilyen kaland.

Németh Milán

Szellemekkel suttogó

Anna régész mélyen a földbe ásott,

Egy régi leletet magával hazahozott.

De nem tudta, hogy nem csak kövek és por,

Egy szellem, Elias, is otthonába jutott.

Péter, a pszichológus, bölcs és józan,

Fiával, Áronnal, különleges tudatban.

Nyitva van harmadik szemük, látják a másvilágot,

Érzik a szellemek fájdalmát, látják a valóságot.

Anna rémült, mikor Elias megjelent,

Halk suttogás, hideg fuvallat, sötét éjben.

Péter segítségét kérte, hogy mi legyen,

Hogyan szabadulhatna a szellemtől meg.

Péter és Áron léptek be a házba,

Szellem Elias ott állt, nyugtot nem találva.

„Miért vagy itt, mit keresel?” – kérdezte Péter csendben,

Elias sóhajtott, múltját idézve meg.

„Emlékek kötnek ide, nem találok fényt,

Szeretetet keresek, mely átsegít e rejtett tétet.

Segítsetek, kérlek, elengedni ezt a világot,

Hadd találjam meg a békét, hadd találjam meg az álmot.”

Elias története szomorú és régi volt,

Egy elveszett lélek, ki szeretetért harcolt.

Életében nem talált nyugalmat, békét,

Ezért bolyongott most, keresve a fényt.

Anna könnyeivel küzdött, szíve megszakadt,

De tudta, hogy Eliasnak szüksége van támaszra.

„Mondd el, hogyan segíthetünk,” kérte Péter,

Elias pedig mesélni kezdett, szíve megnyílt, s végre.

„Életemben elvesztettem, kit igazán szerettem,

Családom, barátaim mind elhagytak engem.

Egyedül maradtam, szívem fájt és szenvedett,

Így lelkem nem tudott nyugalmat találni, szüntelen keresett.”

Péter és Áron, szíveikkel nyitva,

Együttéreztek Eliasszal, nem hagyták magára.

„Szeretet itt van,” mondta Péter halkan,

„Érezd meg, fogadd el, itt van most a jelenben.”

Áron előlépett, kezét Elias felé nyújtva,

„Nem vagy egyedül, mi itt vagyunk veled ma.

Érezd a szeretetet, amit mi adunk neked,

Ez az érzés átsegít, elengedheted a múltat.”

Elias lassan eltűnt, fénnyel átitatott,

Anna megkönnyebbült, szíve megszabadult.

Péter és Áron mosolyogva néztek rá,

„Most már nyugodt lehetsz, nem jön többé vissza.”

Anna hálával telt szívvel köszönte meg nekik,

Péter és Áron együtt segítettek,

A szellem tovább ment, békére talált,

Anna otthona újra nyugalomban állt.

Együtt küzdöttek, suttogva a szellemekkel,

Együtt találták meg a fényt a sötétben.

Ez volt a történet, ahol a lélek megnyugodott,

Együtt segítve, a múltat elengedve, a jövőt megújítva.

Kerekes Aliz

ESTI GONDOLATOK

A csillagok fel vannak aggatva az égre
Én pedig a Földön kereslek téged
Várom, hogy valahonnan előbukkanj
De fel kell szállnom az esti buszra.

Ülök az ülésen, s gondolkodom.
Gondolkodom a monoton modoromon.
Nem kéne változtatni valamicskét?
Nem fogok beszélni bogarat, tücskét.

Beszélj egyenesen, s meg foglak érteni
De nekem az is oké, ha nincs kedved szeretni.
Tudom, az élet néha igazságtalan
De ez van, el kell fogadni, késő bánat.

Halad az éji busz, halad a Hold
S feltámad bennem a szerelmi kór.
Hiányollak téged, hiányolom az érzést,
Mellyel reggel-este fekszem és kikészít.

Le kéne szállnom, megnyomom a gombot.
De így sem taszítom el magamtól a gondot.
Ülnek a fejemben, ülnek a vállamon.
S arra várnak, hogy mikor vállalom.

Az emberek néznek, figyelnek.
De ez nem zavar egy cseppet sem engem.
Megáll a rozoga busz, megáll az élet
Várnak az emberek, hogy erre mit lépek.

Megvonom a vállam, s néhány másikkal
Leszállok a buszról a másik utcában.
Eggyel tovább ment a rozoga jármű.
Melyt tartalmazza eme mű.

Sétálok a sötétben, az agyam is
Tele van köddel és harmattal.
A harmatok éppen a szememből hullanak ki
De ki akarná, hogy az érzések haljanak ki?

Túl vagyok csordulva bolond érzelmekkel
Melyekkel nem bír az elmém és énmagam sem mer
Szembeszállni velük, nehogy véletlenül
Kinyírjam őket esztelenül.

Jár a Hold apó is, járok én is
Oson mögöttem a titokzatos kém is.
Vagy csak bolonddá váltam én
Ebben a városban vagyok-e még?

A lelkem csapong, az agyam háborog
Mellettem az úton az autó ácsorog.
Vezetője éppen a telefonján lóg
S a túlsó félnek óg-móg.

Nem érdekel az engem, csak legyenek
Gondolataim, amik boldogítanak engem.
A gondolatok visszatérnek rád
Te egy fogalom vagy, igen tág.

Utállak téged, mégis szeretlek
De vajon ér neked valamennyit a szerelem?
Szívem hevesen lángol teérted.
Mondd: te ezt mennyire érted?

Rác Napsugár

Égi tűz

Kinek fénylik égi szeme?

Meséld el, mondd, ha ezer szín él, kinek susog a szél?

Varrj nekem ruhát, felhőszárny,

mert ha megszúrom kezem, fekete vér lesz árnyékom.

Legyen ráncom tied ha üressé szakadékká vált, mi enyém, mert mint a jő köríti ismeretlent.

Óvatlan fehér bunda kezem.

Add kezed!

Oly süket voltam hogy a tárgyak kis hangjait hallgattam nélküled beszélgetni.

Miért.

Mert te azt mondanád, miért, mi kérdés az, mi hallgat s békességben sző.

Szőttél nekem függönyt kedves, s én, mint madár, ha sebzett szárnya, láb a vára.

Miért.

Varrás nyomott hagytál szívem helyén.

Mindig kedvenc zöld színemet látom benned de kedvesem, már nem látok sehogy, csak a márvány függönyödön át.

Adj hát, ha elkapom,

Adj hát, ha nem, vízzé válok.

Adj hát, ha fullaszt özön víz,

Mesélj még, mesélj cserepem, hogy az élet, mi éltet, ne égessen.

Mert amikor kelek, te jobb lábad adod két balom helyett.

Te általad tudok pirosat vérezni, általad ismerem az áldást.

S többé nem látom magam sötétség gyermeknek,

mert nélküled voltam már elégszer gyermeteg.

Ha kezetlen vagyok, kezedben felhő van a felhőtlen égben.

S én még halálban is téged láttalak, mint remegés fakulásában.

Hideg szemem te hevíted forrósággá, igen, te cserepem, ki cseppem se pároltatja.

Miért.

Az átok én, s te az enyém, mint első árva lányod, kinek első szava apa.

Vajai Anna Alíz

Tanítsunk Magyarországért!

A tanulás segítése nagyon fontos,

minden tanuló lehet céltudatos és szorgos.

Akiknek megmutatnak egy jobb világot,

azok elérik, nem csak kergetik az álmot.

Közös ügyért, közös célért,

tanítsunk Magyarországért!

Szórakoztató programok, őszinte beszélgetés,

játék és sok-sok meglepetés!

Mozi, állatkert, ajándékok,

megtanuljuk mik a fontos dolgok.

Közös ügyért, közös célért,

tanítsunk Magyarországért!

Kitartó igyekezet, szorgalmas tanulás,

mert enélkül teljes a kilátástalanság.

Nem csak álmodozni kell a szakmáért,

bizony tenni kell a diplomáért!

Közös ügyért, közös célért,

tanítsunk Magyarországért!

Mentorok segítenek mindenben,

terelgetnek a tanulás nevű ösvényen.

Magyaráznak, kérdeznek,

türelemmel körbe vesznek.

Közös ügyért, közös célért,

tanítsunk Magyarországért!

Megtanulunk egy közösséghez tartozni,

szépet, maradandót alkotni.

Tanulás és munka, mi előre visz,

a mentorod az, aki téged segít, benned hisz.

Közös ügyért, közös célért,

tanítsunk Magyarországért!

Köszönet és hála a megálmodóknak,

elismerés az őket támogatóknak!

Tegye meg mindenki mi tőle telik,

a világot segítő karok védik és szintre emelik!

Közös ügyért, közös célért,

tanítsunk Magyarországért!

Pintér Illangó

Betűkép

Olvasok, álmodom ébren.

Téged látlak, csak is Benned

lebben lelkemnek Reménye.

Felnézel: betűk a táncra

lábra kelnek. Formát öltve

szőnek meg egy képet, melybe

Te leszel. Leszel, vagy, voltál,

Forrás. Látom, amint ácsolsz.

Várom, mily ház lesz majd nekem,

de nem töröm rajta fejem,

nekem mindegy; boldog leszek!

Szerterepül a pillangóm,

illanó álmok és foszlányok,

homályosak mind-mind, eltűnnek,

feltűnnek. De e betűkép

derült ég: már áll örökké!

Pintér Illangó

A kéz

Belém nézett, mélyen, szépen,

– ilyen mélységtől félek! – ,

szemében boldog lélek,

nem egy, nem több, a Lénye.

Vágy csillant meg énbennem,

ez egy nyeremény lenne?

Lelkem nincs rá kifenve.

Erre méltó ki lenne?

Bennem álmom pityereg,

belém fagyva didereg,

felszakadtak filterek,

De neki test nem szigetel.

Könnyfátyolon átnézek,

imbolygó híd – átérek.

Különleges fán érett,

ezt nem láthattam félre!

A keze felém nyúlt,

aranyalma elém hullt:

e kéz nem csak csekély hús,

kereszten volt értem bús.

Ó, remegve megfogom,

a bensőm már nem fortyog,

szív örömittat kortyol.

Reményem magam hordom.

Ő felhúz, körberepít,

hajóm keresztbe szeli,

szeretet tengere segít,

összpontosításba nem kerít.

Belém nézett, mélyen, szépen,

– mélységtől már nem félek – ,

szemében boldog lélek,

nem egy, nem több, a Lénye.

Fejes Csenge

Kórházban

Hajnali szél kísér, hosszú utamon,

Közeli záporral a könnyem egyé válik,

S a dél nem hoz mosolygós Napot,

Este már a lelkem is fázik.

Merre az utam magam sem tudom,

Elvettek belőlem egy ékes darabot,

Tétován találtam tarka talányt,

De dideregve dicsér a keserű halál.

Új fejezetet kezdek egy pokoli könyvben,

S ordítanék: nagyon fáj!

De nem hallja meg senki, ahogy koppan könnyem,

Csak levegőért kapkodok szaporán.

Hogy hol a megfejtés? Itt fekszik előttem!

S magamhoz húznám az elveszett leányt,

Ki kórházi ágyában egyedül vergődve,

Mormol egy keserű imát.

S mikor betoppannak, s kérdik: Készen áll?

Kitaszítottan tükrébe néz,

Mikor a Nap a Holddal eggyé vált,

Akkor vesztem el Én!

Fejes Csenge

Néma sikoly

Néma sikoly veszik el a félhomályban,

Mi korai lényednek élettelen lángja,

Mindig is vártam rád, téged kereslek,

De sosem láttalak a csillagok felett.

Hova tűntél, merre mentél?

Kisladikon messze vesztél!

Az eső kísér, már bőrig áztam,

Egyedül vergődőm a kisszobádban.

Emléked nem ereszt, én ismertelek,

Éjről-éjre őriztelek,

De a nappal nem szólított,

S te fel nem sírtál,

Az élet nem kínzott,

Csak a halál várt.

Tregova Szonja Piroska

Egy éjszaka

Egy éjjel, mikor csillagfény

borult az égre,

Lelkem súgott halkan,

vágyódva elébe:

„Csak egyszer menjek vissza,

csak még egyszer,

Abba a szép, tündöklő estébe''.

A holdsugár a tóra

gyengéden lecsókolt,

s te ott voltál velem,

problémáimat neked mondtam el.

Halkan sétáltunk a sötétben,

Csillagokról meséltél a fa tövében.

Oh, ha újra ott lehetnék

azon a helyen!

Boldogan felnéznék az égre,

ott látnálak téged.

Emlékszem, belenéztél

gyermek szemembe.

Neked elhittem mindent,

hogy az éj örökké tart,

nem múlik el végleg.

Hűs harmat csillogott

a zöld szőnyegen,

mint megannyi ékkő,

mely szétfutott, szerteszét.

Tudom, elmúlt rég,

de a vágy nem tűnt el velem.

Visszahoznám mind,

színes képzeletben.

Sokszor a régi padon ültünk,

ahová mindig menekültünk,

és a csillagok alatt

örök csendre leltünk.

Lágy szavakkal suttogtad,

hogy ne féljek semmitől,

mert velem vagy,

és a világ összedőlhet ennyitől.

Az arcod előttem van,

minden apró vonás,

emlékek, kacajok, botlások.

Mikor azt mondtad:

„Ne aggódj, itt maradok míg élek''

Nem gondoltam volna,

most már egy üres lélek.

Ó, bárcsak visszamennénk,

hogy halljam hangod,

de már csak elhalványult emlékeket hallok.

Tregova Szonja Piroska

Mi értelme?

Van tükröm, de minek, ha úgysem merek belenézni?

Mert a saját arcomat talán már nem tudom felismerni.

Önzőség!

Önpusztító árnyék!

Hajdan voltam, már csak egy gondolat,

Lelkem mélyén csendben fojtogat.

Van utam, de minek, ha nem vezet sehova?

Lépteim életévednek, nem találok haza.

Csak a magány marad, mint hű társ,

Hű sóhajtás.

Az árnyak között bolyongok egyedül,

Szemem előtt már csak a múlt sötét heve ül.

Van álmom, de minek, ha mind hamuvá válik?

Szárnyaszegett remény virágzik.

Úgy törik meg, mint a fény az esőcseppeken,

Egy pillanatig még ragyogott, aztán eltűnik hirtelen.

Van szavam, de minek, ha a csend erősebb nálam?

Szavaim összefonódnak, eltűnnek a homályban.

Kiáltanék, de visszhang se válaszolna,

Egyetlen hang sem vezetne szánalomra.

De talán egyszer még meghallom,

Mikor a csendben újra életre kel hangom.

Ilosvay Anna

Hullócsillag

A tengeren csillan egy szunnyadó álom,
A kristálytiszta víz égszínkék peremén.
Napfény nem jut el oda, hol omló várrom
Áll az elfeledett titkoknak mezején.
A föld homokszemcséit mossa a tenger
Az ébenszínű ég tudós szeme alatt.
Fekete kormot kent a tájba az ember,
Amelybe mindenki vakon ugrik hanyatt.
De mit sötétség burkol védő palástba,
Ott a csillagok ragyogják be az eget.
Ahol a Hold borít fátylat a magányra,
Mindenki együtt van és mindenki szeret.
Megsebzett szívek és lerombolt otthonok,
Befogadja mindet az éjszaka léte.
Ekkor nincsenek ilyenek és olyanok,
Szinte rügyet fakaszt a csillagok fénye.
Közülük is csak egy világlik tüzesen,
Vadul parázsló lángjait szétszórja ránk.
Én felpillantva rá kívánok csöndesen,
Suttogva várom homályosult csodám.
Életem hintaja röpít az ég felé,
És már majdnem elérem hullócsillagom.
De mikor lábam a földet ütlegelé,
Rájövök én, hogy ott fenn nem maradhatom.

Molnár Alex

Születésem előtt

Születésem előtt sok évvel, még nem dolgoztak géppel. Majd feltalálták és hajtották gőzzel, ekkor vigyázni kellett a hővel.

Érzem a gépek olajszagát, a mágnások, vezetők a hasznát. Jó, hogy nem ekkor éltem, jó volt-e a gyárban? Kétlem.

Rombolták is a gépeket serényen, mindenhol a térségben. Hitték a gépek csak rosszat hozhatnak, idővel ezek a félelmek elszálnak.

De nem csak gyárakban voltak gőzgépek, utaztak is vele a népek. Indulása komótos lassú, menetidő megérkezésig hosszú.

Következő ugrás a fejlődésben, a villanymotornak kedvezett mindenképpen. Ottó motor sem sokáig habozott, a szállításban új áttörést hozott.