Vados Anna

Egymás lélegzete

– részlet –

© Vados Anna, 2025

„Beszélni csak szemérmetlenül lehet, de nem
tudom abbahagyni, és nem is akarom.”

Esterházy Péter: Semmi művészet

1 // Törékenység

Rendes angyal

Tizennyolc évesen arról álmodoztam,

hogy egyszer majd nem kell a folyvást

remegő kezem az asztal alatt rejtegetni.

Ehhez néhány hónapra volt szükség,

amikor az elvonástól krétafehéren,

a szemem alatti bátor karikákkal

jártam akárhová vezető sétáimat.

Az akárhová pedig a 8&8 nevű trafikot,

áruházi polcokat

és a hegyen kanyargó utcákat jelentette.

„Időnként alig”, válaszolta Mihály,

amikor együtt kaptattunk az emelkedőn,

és arról faggattam, hogy maradtam meg.

Ez azóta is szorongással tölt el, pedig

egy ideje tényleg vigyázok magamra.

Mintha szunnyadna valami az árnyékok

között, amit ha felébresztek, csak

pusztítani akar,

és nem lehet vele egyezkedni.

Mihály volt a tanúja annak, hogy időnként

a számhoz emelt pohár mozdulatáért

is küzdenem kell,

és a gyógyszerek lassan váltják be

a hozzájuk fűzött reményeket.

De aztán a tisztulásban megerősödtem,

ő megnyugodott abban, hogy teljesítette

a munkakörét,

és utána nem tudtunk egymásnak többet

mondani.

És rám csukta a Skype-ot

Dögölj meg, mondta a barátnőm videóchaten,

amikor tizennyolc évesek voltunk,

de nekem aznap épp nem volt kedvem megdögleni.

Vasalt, háta mögött kandalló, ott minden szobában volt egy.

Itthon csak az apja miatt pakolta a ruhát a mosógépbe,

tányért az asztalra, üveget a szelektívbe. Az anyja lemondott

róla bírósági úton. Az apja rendőr volt, többnyire ment a

munkába, vagy jött, és evett, és aludt, megunta ezt a Rebeka,

mire tizennyolc lett, és elment Londonba,

kérni akartam, maradjon, tudtam, hogy nem kérhetem.

Beköltözött a sokkandallós családhoz, vasalt.

Mosta harminc fokon a kényes ruhákat.

Én meg vonattal mentem a tengerig,

ahol süketek voltak a telefonok,

és megbeszéltük, hogy majd Skype-on.

Szemző néni

Régebben a saját halálom gondolata

úgy volt bennem, mint egy rohadt szerv.

Minek szedsz ennyi gyógyszert, kérdezte

nagyjából mindenki.

Azt mondtam, nem ünneplem a húsvétot,

mert csak papíron vagyok katolikus,

gyakorlatilag viszont költő, tizenévesen

az ilyesmi nem tűnik nagy gondolatnak,

erre ő azt válaszolta, hogy papíron

református, gyakorlatilag meg elmeorvos,

és ebben meg is egyeztünk.

Generációm legjobb elméi

Azt gondoltuk, mi vagyunk azok.

Láttam magunkat.

Mi voltunk,

akiket egy vasutas beszélt le az ugrásról,

hiszen nem tud úgy senki beavatkozni egy krízisbe,

mint a vasutas, aki szedett már össze kezet és lábat

a szolgálati idejében.

„Hát, nem jó”, ennyit mondott, megtörölte

a száját a kézfejével, és lassan, nehézkesen

feltápászkodott, hogy hozzon még egy kört,

„mit iszol?”, kérdezte, valamit rendszerint ittam,

tervei voltak, pár év, és jön a szolgálat

vége, Derridát meg Petrit olvasott a műszakok alatt,

tőle hallottam először, hogy posztmodern,

nem értettem, és talán most sem érteném.

Meghalt, két évvel a nyugdíj előtt, a cukor,

az alkohol vagy egy kórházi fertőzés miatt.

Akkor már jó ideje nem beszéltünk,

elmúltak az idők, amikor azonnal kellett valaki,

és felcsöngettem, és leültetett,

és bort töltött, és hozzátette,

hogy sok évvel azelőtt örökölt egy bőrkabátot

egy cimborától, aki magát a kiserdőben hagyta,

és neki elege van abból, hogy az öngyilkosokkal

nem lehet beszélni.

Félek a hidaktól

Mihály kedvenc időtöltése volt

valamelyik hídpilléren üldögélni.

Biciklik suhantak, lassan mentek

a villamosok, és andalogtak turisták,

mígnem egy arra járó kiabálni kezdett,

uram, jól érzi magát, másszon vissza,

vagy csak hívta a 112-t.

Akkor elrugaszkodott.

A Ménesi úton ért földet, az Irgalmas

nővérek mellett.

Sötétben csinálta, ne legyen

feltűnő. Behúzta a szárnyait,

és egyenes háttal

továbblépdelt.

Más napokon élénk

vitába bonyolódott gyanútlan

megmentőjével az ember világban

elfoglalt helyéről. Nem gondolja-e,

hogy mindenki a maga életéért felel,

és ha így van, át lehet-e egymástól

venni ezt a terhet, kiabálta ártatlanul,

fél lábát a folyó fölé kilógatva.

Egyszer odáig jutottak,

hogy tényleg bevitték,

még a piros lámpánál

sem sikerült megszöknie.

Az ügyeletessel is elbeszélgetett,

aki a papírmunkát követően

saját felelősségre hazaengedte.

A jelenet később nem ismétlődött,

rászólhattak, ne hülyéskedjen,

mert a szárnykarbantartási

osztályra fogják áthelyezni.

Aggódtam érte, olyan törékeny volt,

ráadásul bosszantóan nemtelen.

Éjszaka, amikor mellettem feküdt,

ő az ágy egyik felén,

én a másikon, halványan derengett.

Szavak nélkül is értette, hogy félek

a hidaktól, és a tekintete rajtam volt,

akármerre jártam. Ha megsértődött,

napokig került, de tudtam, ha a vállam

fölött hátranézek, újra megjelenik.

Források

„Amikor beleszeretett, Florentino Ariza megtanult valamit, amit addig nem tudott, pedig már sokszor elszenvedte: azt, hogy egyszerre több nőt is lehet szeretni, és mindegyikért egyformán lehet szenvedni, úgy, hogy egyiküket sem csalja meg. Egymagában ácsorogva a mólóra gyűlt sokaságban, hirtelen elöntötte a düh, és ezt mondta magában: »A szívnek több szobája van, mint egy kuplerájnak.«”

Gabriel García Márquez: Szerelem a kolera idején, ford. Székács Vera

„Mert évekig szomorú voltam, és ő ragyogott, mint egy sötét angyal. Mert Carl Jungot olvastam, aki szerint a sötét angyalok fényt hordoznak, és hordozzák az eget.”

Dara Yen Elerath: Amiért nem tudtam elhagyni a bántalmazómat, ford. Visky Bence

„Láttam nemzedékem legjobb elméit az őrület romjaiban, hisztérikusan lemeztelenedett éhezőket”

Allen Ginsberg: Üvöltés, ford. Orbán Ottó

„Hol azelőtt az angyal állt a karddal, – / talán most senki sincs.”

Radnóti Miklós: Sem emlék, sem varázslat

„Mintha hirtelen fölfognám, mit akart Rilke a vállunk mögött álló néma angyalokkal.”

Nádas Péter: Saját halál

„Segíts, ha tudsz, hogy szolga maradjak, és ne legyek csaló.”

Schein Gábor: Tépés

„Milyen megkésve értjük meg, hogy a szemek homálya pontosabb lehet a lámpafénynél”

Pilinszky János: Milyen felemás

„Most, mikor ugyanúgy, mint mindig, legfőbb ideje, hogy.”

Tandori Dezső: A damaszkuszi út

Tartalom

1 // Törékenység

Rendes angyal

És rám csukta a Skype-ot

Szemző néni

Generációm legjobb elméi

Félek a hidaktól

Folyékony hamu

Bátran játszani

Elképzelt fészek

Ágynak

Zárójel oda-vissza

Megállni

Rebeka Londonban

Radír

2 // Küszöb

A küszöb

Idegen anyag

Nem tudnál kicsit lazítani?

Egymás lélegzete

És úgy folytatódik, mint egy átok

Vigyáz rám

Ebben az időben, amíg hallgattál és kísértél

Kőműves vers

3 // Öltözz fel, látni akarlak

Csak azt az egyet ne kérdezd, miért kezdtem ebbe a melóba

4 // Magányos angyal (és mások)

Magányos angyal

Advent

Kórházba tortát

Taste in men

Valaki vigye el a balhét

Az egyszerű csend

5 // Félszárny

Vigasztalás

Széthangolt nők

Szerelmes vers

Félszárny

Ahogy a víz a partot

6 // Engedj, de ne engedj el

Gyökérzár

Pontosabb a lámpafénynél

Felépülünk

Források

A szerző a kötet megírása idején a Ferencvárosi József Attila irodalmi támogatásban részesült.

MAGVETŐ
KÖNYVKIADÓ ÉS KERESKEDELMI KFT.
www.magveto.hu
www.facebook.com/magveto
magveto.kiado@lira.hu
Felelős kiadó Dávid Anna

Felelős szerkesztő Szegő János
Kézirat-előkészítő Hradeczky Moni
Korrektor Tomka Eszter
Műszaki vezető Takács Klári
A borítót Szekeres Laura Virág
Dancing with the nature című fényképe
alapján Visnyai Zoltán készítette
Művészeti vezető Pintér József
Műszaki vezető Takács Klári

ISBN 978 963 144 614 2

Forgalmazza
eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu
Elektronikus könyv Nagy Lajos

Felhasznált betűtípus: Noto Serif – SIL OFL