Copyright © 2024 by Amanda Weaver.

Originally published in the United States by Slowburn,

an imprint of Zando. www.zandoprojects.com.

Fordította: Neset Adrienn

Fordítás © Neset Adrienn, 2025

Kiadta a Menő Könyvek, a Manó Könyvek Kiadó Kft. imprint kiadója.

A Manó Könyvek Kiadó az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók

és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja. 2025

1086 Budapest, Dankó u. 4–8.

Felelős kiadó: Kolosi Beáta ügyvezető igazgató

Minden jog fenntartva.

Szerkesztette: Csapody Kinga

Borítótervező: Egri Mátyás

Olvasószerkesztő: Görgényi Anna

Műszaki vezető: Baranyai Zsuzsanna

Elektronikus verzió: eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

ISBN 978-963-584-694-8

Mattnek, örökké.

PROLÓGUS

Will Hawley visszaváltott, és elkeseredetten próbálta a pályán tartani az autót, amit a fizika törvényei megpróbáltak leterelni. A megcsúszó hátsó kerekek katasztrófával fenyegettek. Érezte, hogy elveszíti az uralmat… a feje és a gyomra émelyítő görcsbe rándult.

Most következik a leszámolás. Háromszáz kilométer per órás sebességgel közeleg.

A pilóta reszketve, három részletben szívta be a levegőt, így próbálta lelassítani száguldó szívét.

Összpontosíts!

De elkésett.

A leszorítóerő, a guminyomás, az üzemanyag mennyisége… semmi sem jött össze. Will már nem érzékelte a horizontot, nem tudta, hol van a fent és a lent.

Vége.

Nem volt mit tenni, a hibák lavinaként gyűrték maguk alá a versenyautót, ami megállíthatatlanul pörgött a pályán. Will egész léte összemosódó színfoltokra, füstölő gumikra és fülsiketítő zúgásra szűkült, aztán az autó belecsapódott a falba és magába gyűrte a testét.

Csengett a füle, és egy pillanatra elsötétült előtte a világ. Egyetlen gondolat tört át a ködön: ez az utolsó alkalom, hogy Forma–1-es pályán versenyzett.

Mert a karrierjének kurvára vége.

1. FEJEZET

Három évvel később

A Lennox központja, Chilton-on-Stour, Anglia

Mira végigsietett a Lennox Motorsport folyosóján, és hüvelykujjával úgy dörzsölgette a kitűzőjét, mint egy talizmánt. Ismét rápillantott új beosztására:

Miranda Wentworth

személyi asszisztens, Lennox Motorsport

Ez a valóság. Visszatért.

Megállt Penelope Farnham irodájának nyitott ajtaja előtt.

– Megcsináltam! – suttogta, és elöntötték az érzelmek.

Egy magas, karcsú, nagyjából vele egyidős csaj dugta ki a fejét az irodából, és villámgyorsan végigmérte Mirát.

– Te vagy Miranda? Az új Pen?

– Asszem. Igen. Én vagyok. De szólíts csak Mirának!

– Violet vagyok, a PR-osoktól – szólt vissza futtában a csaj. – Nem bánnám, ha követnél!

Mira loholt a nyomában.

– De nekem Penelopét kell megkeresnem…

– Aha. Hát, ma reggel az orvosa kötelező ágynyugalmat írt neki elő, egészen a szülésig.

– Ó! Tehát nem jön be? – Bár Mirát halálra rémítette a találkozás Pennel, a gondolat, hogy az elődje nincs itt és nem fogja betanítani, jóval ijesztőbb volt.

Pedig pont az orvos erélyes utasításának köszönhette, hogy az utolsó pillanatban alkalmazták, alig néhány héttel a Forma–1-es idény kezdete előtt. Pen, finoman szólva, kissé kiakadt, hogy a munkáját egy totál kezdő amerikainak kell átadnia. Miközben Mira Los Angelesben pakolt, hogy Angliába repüljön, folyamatosan utasításokkal bombázta. Mira már három noteszt teleírt. Most meg kiderül, hogy nagyobb kihívásokkal kell szembenéznie, mint amire számított.

Végre utolérte a nagyokat lépő Violetet, és gyorsan végignézett a PR-oson: kócos, szénfekete haj, sápadt arc, macskás, fekete szemhéjtus, rojtos farmernadrág és kopott motorosdzseki. Sugárzik róla az önbizalom, a simulékony brit akcentus is menő. Mira igyekezett nem megrémülni.

– Már nem Simone a PR-os?

Violet gyors pillantást vetett rá.

– Hát persze. Hiszen te kiismered magad a Lennoxnál, nem igaz?

– Már régen volt – felelte Mira, és a gyomra bukfencet vetett az idegességtől. Ha ezek itt azt várták, hogy a régi, szánalmas lúzer tér vissza hozzájuk, nagyot tévednek. Az a Miranda meghalt, ő viszont egyetlen ballépést sem fog megengedni magának.

– Ne aggódj, Simone még itt van! Én vagyok az asszisztense. Kint van a tesztpályán, itt a sajtó. Ott kezdünk. – Violet a csípőjével kinyitott egy ajtót, és kiterelte Mirandát a szabadba, ahol egy golfkocsi parkolt a füvön. – Ugorj be!

Miután Mira becsúszott az anyósülésre, Violet bepattant a kormány mögé, és rátaposott a gázpedálra, mire a kis kocsi rakétasebesen elindult. A pályához közeledve Mira már hallotta a modern autóipar legfejlettebb technológiájának dübörgő hangját az aszfalton. Megfeledkezve a munkájához elengedhetetlen higgadtságról, a szíve heves dobogásba kezdett. Ez hiányzott neki. A pálya, az autók, a hang.

– Sokat fejlesztettek az autón erre az idényre? – kérdezte.

– Nyilván. Szinte teljesen új versenyautóról beszélhetünk. Ma próbáljuk ki először a pályán, tehát most kicsit minden a feje tetején áll.

– Nem a legkedvezőbb időszak a munkakezdésre – elmélkedett Mira.

– Soha nem az – felelte vigyorogva Violet. – Üdv a Lennoxnál!

Violet kavicsesőt szórva a pálya szélére lefékezett, és Mira szinte kiesett a kocsiból, de le sem tudta venni a szemét arról az elmosódott kék csíkról, ami egy hajtűkanyarból fordult be elé.

– Gyönyörű! – Belekapaszkodott a pályát elválasztó drótkerítésbe, amikor az autó bevette a külső ívet, és végre teljes egészében láthatta.

Az előző évi festés mintája túl nehézkes, túl töredezett volt, elhomályosította az autó elegáns dizájnját. Az idei jóval szemrevalóbb, a Lennox királykékjét csak egy ezüstös csík szeli át a padló felett, kihangsúlyozva az aerodinamika tökéletességét.

Az autó felgyorsult a következő kanyar előtt, és Mira megérezte a motor erejét. A lábfeje feszülni kezdett a kényelmes, fekete magassarkúban, a szíve együtt dobogott az autó szívével. Jött a kanyar.

A pilóta még akkor is gyorsított, amikor az ő ösztönei azt súgták volna, hogy lépjen a fékre. Abban a pillanatban, amikor elkerülhetetlennek tűnt a falba csapódás, a motorzúgás elhalkult, mert a pilóta visszaváltott. Fizikai lehetetlenséggel felérő sebességgel vette be az ívet.

Akárki ül a kormány mögött, pokolian tehetséges. Mira hangosan fújtatott, amikor az autó elzúgott az egyenesen, szinte mintha kiszívta volna a tüdejéből a levegőt.

– Azt a rohadt! – morogta, és ujjai elernyedtek a kerítésen. – Micsoda pilóta!

Violet kuncogott.

– Várd ki a végét! Na gyere, bemutatlak mindenkinek, még mielőtt lejön a pályáról.

Mira Violet után sietett, teljesen felvillanyozva az élménytől, hogy hét év után ismét ilyen közel került a Forma–1 világához. Hosszú ideig csak a laptopján követte a futamokat Los Angelesben. De semmi sem fogható ahhoz, hogy itt lehet a pálya mellett, hogy láthatja, érezheti.

Bár sejtette, hogy a visszatérés nehéz lesz, semmit sem akart ennél jobban. Ha végigcsinálja – sikeresen levezényel egy idényt a Lennoxnál –, a tapasztalat elősegítheti versenyigazgatási karrierjét.

– Ma csak sajtótájékoztatót tartunk – magyarázta Violet, amikor elindultak a boxutcába. – Felveszünk egy kis promóciós anyagot a kocsiról. Még nem is raktak rá rendes gumikat.

Mira emlékezett erre a részre. A FIA szabályzata tiltja, hogy a bahreini hivatalos tesztig túl sok értékelhető dolgot csináljanak, de még egy ilyen alkalom is, amin csak a sajtó jelenhet meg, esélyt adhat arra, hogy új információkat gyűjtsenek be a kocsiról.

A boxutca melletti garázsban éppen a Lennox másik kocsiját készítették fel a pályára, tucatnyi kék kabátos szerelő vette körül. Amint Violettel a közelükbe értek, abbahagyták a munkát és felmérték a jövevényt.

– Mira, a szerelőcsapat. Csapat, ő Mira, Pen helyettese.

– Van ám nevünk is, Violet – szólalt meg egy közel-keleti srác, és kacsintott.

– Majd Mira szépen megtanulja a neveteket, Omar, de ma nincs erre idő. Hol van Harry?

Omar elfordult és hátrakiáltott:

– Harry! Itt van Violet, és zaklatni akar!

Harry… Mira szíve elfacsarodott. A szerelőcsapat tagjai már nem emlékezhettek rá. Velük tiszta lappal indult. De Harry…

Az autó másik oldalán felmordult az ismerős hang.

– Nincs időm ilyen sajtóbaromságokra.

Harry úgy néz ki, és úgy beszél, mint egy morcos manó, de amikor Mira érdeklődő kiskölyökként megszerette a versenyzést, a férfi teljesen elkényeztette: hagyta, hogy a garázsok területén lógjon, és türelmesen válaszolt a véget nem érő kérdésekre. Azóta nem látta, hogy… nos, azóta… És ha Harry most másképpen néz rá, abba lehet, hogy bele fog halni.

– Bújj elő, Harry! – édesgette a főmérnököt Violet. – Ígérem, nem harapok. Nézd csak, hoztam valakit, akire ezután moroghatsz! Ő itt Mira, Pen helyettese.

Harry őszes feje azonnal kibukkant a kocsi mögül.

– Mira?

A szemében csillogó félreérthetetlen öröm láttán Mira elgyengült a megkönnyebbüléstől. Őszinte mosollyal nyújtott kezet neki.

– Szia, Harry!

A főmérnök a korához képest meglepő sebességgel és agilitással kerülte meg a kocsit.

– Hadd nézzelek meg, kölyök! – Megragadta Mira vállát, és tekintete végigfutott az arcán. – Egészen felnőttél. Gyerünk, egy ölelés?

Határozottan magához szorította Mirát, akinek könnybe lábadt a tekintete. Egészen eddig nem is sejtette, hogy Harry barátságos üdvözlete mennyit számít.

– Én is örülök a viszontlátásnak, Harry. Milyen az idei autó?

A főmérnök szeme lelkesen felvillant, de pont akkor, amikor válaszra nyitotta a száját, a boxutca lármáján áttört egy hang:

– Harry, ez meg mi a fene volt? Minden mérnököd kibaszott idióta?

Harry bosszúsan az égre emelte a szemét, majd ingerülten felsóhajtott.

Mira a hang irányába fordult, és elfojtott egy kiáltást. Az első autó most jött le a pályáról, és a pilóta égiháborúként csapott le a beszélgetőkre.

A szeme egyszerre több dolgot regisztrált. A férfi magasabb, mint várta. És szexibb is… atyaisten, de rohadt jól néz ki! A kék versenyoverallt kicipzározta a derekáig, az ujjakat megkötötte a csípőjén, és a vékony, fehér Nomex póló kirajzolta felsőtestének minden porcikáját. Kócos, sötét – majdnem fekete – haja még úgy is jól állt, hogy a sisak lelapította, viszont sűrű, sötét szemöldökét dühösen összevonta.

És a szeme… a szeme szikrázott. Mira már messziről látta, milyen ragyogóan kék az a szempár, és bár a pilóta nem rá nézett, tekintetének intenzitásába még így is beleborzongott. A járomcsont, az állkapocs, az álla… olyan gyönyörű csontszerkezet, amit be kellene tiltani, főleg, hogy hosszú lábbal, széles vállal és keskeny csípővel párosul, és… atyavilág.

A lány lesütötte a szemét, szégyellte, hogy így elpirult és egész testében remeg. Nem, nem, nem! Nem érezhet ilyen izzó vonzalmat az első munkanap első percében, főleg nem egy elképesztően szexi pilóta iránt. Bár lehet, hogy csak tesztpilóta, akit sohasem lát viszont.

– Valami gond van, Will? – kérdezte Harry a közeledőtől, nagy csalódást okozva Mirának.

Will. Will Hawley, a Lennox új pilótája.

Ami azt jelenti, hogy az ő feladatai között meglehetősen kiemelt helyet foglal el.

Nos, ezt a roppant kényelmetlen testi vonzalmat azonnal ládába kell zárni, lelakatolni és az óceán mélyére hajítani, mert kizárt dolog. Soha. A pasas kismillió okból kifolyólag ezer százalékig érinthetetlen.

Mivel nem akart Willre nézni, felütötte az első lapokat a noteszében, ahová a repülőút alatt sietősen összegyűjtött mindent, amit a csapatról tudni lehetett. Will Hawley pont annyira új, mint ő. A Lennox meg akarta tartani mindkét pilótáját, de Phillipe Deschamps válla megsérült. Az uborkaszezonban megműtötték, de nem javult kellő tempóban. Néhány héttel korábban bejelentette a visszavonulását, mire elindult a vadászat az új pilótára.

A sajtóban rengeteget spekuláltak, kit választ a csapat, és mindenki megőrült, amikor kihirdették, hogy Will Hawley-t szerződtetik le. A vélemények megoszlottak róla. Volt, aki lelkesen fújta, hogy ilyen őstehetség még nem született a kormány mögé. Mások szerint meg bajkeverő, akinek a pályán kívüli botrányos viselkedése lenullázta a vele kapcsolatos ígéreteket.

Akárhogy is, veszélyt jelent. A szót nagybetűkkel vésték fel arra a gyönyörű arcra. Mira egy dologban mindenképpen jól teljesített mostanság: minden veszélyt elkerült.