Perjés Péter

A híd közepén

versek

2025

Copyright © Perjés Péter

Hungarian edition © Soraya Kiadó

MINDEN JOG FENNTARTVA!

Elektronikus kiadvány

Kötetgondozás: Perjés Péter

Tördelés: Vasi Csaba

ISBN: 978-615-6583-52-9

Soraya Kiadó, Farmos 2025

Felelős kiadó: Vasi Csaba

Elérhetőségek:

info@sorayakiado.com

www.sorayakiado.com

facebook.com/sorayakiado

instagram.com/soraya.kiado

youtube.com/@sorayakiado

Tartalom

A híd közepén

A szarka dala

A túra vége

Az utolsó matt

Állati álom

Barikád

Benézek ebbe az ebbe

Bor, Blues, Békesség

Csak tedd meg!

Csillagok csúcsán

Csillagos ég

Csók nélküli szerelem

Drága Édesanyám

Ebben az életben

Egyedül

Ez így nem mehet tovább

Fújtató paripa

Golf, Zene, Szerelem

Kezemben a Béke

Kopott sírok között

Kóborló hintaló

Lángoló szalmaszívek

Ma reggel a véremet vették

Méhek százai

Mindenki dug

Parfüm

Reménysugár

Régész vagyok

Sok magvas

Számolom a perceket

Szerelem körút

Szép Karácsony

Széttépett élet

Szökkenő évek

Telihold fényében

Térdre roskadt bálvány

Túl lassú ez a blues

Tükörből mosolygott rám a Halál

Ugrásra készen

Utolsó pillantás

Útravaló

Üdvözlégy

Vadkan

Voltam

Kedves Olvasó!

Először is nagyon köszönöm, hogy érdeklődsz a verseim iránt. Örömmel tölt el, hogy vannak még emberek, akik szeretik a verseket, olvasnak a sorok között és értik a lényeget. A most megjelent 2. verseskötetem hűen visszatükrözi olykor háborgó lelkemet, ahogy csatát vív a vidám, vicces énemmel, az ártatlan gyerekkori emlékekkel, és azokkal a rémálmokkal, melyek sokszor ébren is kísértenek. Remélem Te is találsz benne néhány kedvencet!

Mielőtt „fellapoznád” 2. verseskötetemet, kérlek, engedd meg, hogy az első kötetemből megmutassam az egyik kedves versemet! Hátha ezt még nem ismered.

Perjés Péter - Fényes porszemek - 2018.

Az első verseskötetem az 50. születésnapomra készült. Meglepetés ajándék volt szeretteimtől!

Zsong a város

Zsong a város, csupa ideg. Beton páncél öleli a zöldet.

Aztán kialszik a zaj s behúzódik ósdi dunnájába.

Bagoly berzengeti tollát betűket írva a szélbe,

utánuk néz lassan s elszáll, hogy utolérje.

Velőtrázó macskasírás ugatja a holdat,

egy kéz most megáll, leteszi a tollat.

Tűnődik hosszan kergetve ezer mosolyt,

hányszor járt már ilyen messze attól a bizonyos ponttól,

mi fogva tartja s megnémítja monológra éhes száját,

feláll s csendre inti a macskák királyát.