Lyssa Kay Adams

Undercover
Romance

BEÉPÍTETT JÓBARÁT

Kossuth Kiadó

Tartalom

ELSŐ FEJEZET

MÁSODIK FEJEZET

HARMADIK FEJEZET

NEGYEDIK FEJEZET

ÖTÖDIK FEJEZET

HATODIK FEJEZET

HETEDIK FEJEZET

NYOLCADIK FEJEZET

KILENCEDIK FEJEZET

TIZEDIK FEJEZET

TIZENEGYEDIK FEJEZET

TIZENKETTEDIK FEJEZET

TIZENHARMADIK FEJEZET

TIZENNEGYEDIK FEJEZET

TIZENÖTÖDIK FEJEZET

TIZENHATODIK FEJEZET

TIZENHETEDIK FEJEZET

TIZENNYOLCADIK FEJEZET

TIZENKILENCEDIK FEJEZET

HUSZADIK FEJEZET

HUSZONEGYEDIK FEJEZET

HUSZONKETTEDIK FEJEZET

HUSZONHARMADIK FEJEZET

HUSZONNEGYEDIK FEJEZET

HUSZONÖTÖDIK FEJEZET

HUSZONHATODIK FEJEZET

HUSZONHETEDIK FEJEZET

HUSZONNYOLCADIK FEJEZET

HUSZONKILENCEDIK FEJEZET

HARMINCADIK FEJEZET

EPILÓGUS

KÖSZÖNETNYILVÁNÍTÁS

Impresszum

Anyának!

Köszönöm, hogy erős nőnek neveltél,

és megtanítottál arra, hogy másmilyen nem is létezik.

ELSŐ FEJEZET

Braden Mack beállt Porsche terepjárójával a sötét parkoló végében lévő üres helyre, és várta a jelzést. Két sorral arrébb egy Chevy Suburban állt, felkapcsolt fényszóróval.

Eltelt egy pillanat. Aztán kettő.

Végül a Suburban kettőt villantott.

Eljött az idő.

Leállította a motort, lenémította a mobilját, és bedugta a bőrdzsekije zsebébe. Amint kiszállt a kocsijából, a másik járműben ülő férfiak is így tettek. Jól megtermett testük egymás után bontakozott ki a SUV-ból, lélegzetük kis pamacsokat alkotott az arcuk körül. Mack a két autó között félúton találkozott velük.

– Késtél – mondta Del Hicks, Mack egyik legjobb barátja.

– Meg kellett mentenem egy házasságot.

– Egy újabb magányos feleség? – tette fel a kérdést Derek Wilson, egy helyi üzletember.

– A férfiak sosem tanulnak.

– Pont ezért vagyunk itt, nem? – szólalt meg Malcolm James mély, zen mesteres hangján a majdnem a kulcscsontjáig érő, sűrű szakáll mögül.

– Így van. – Mack tökösség és elköteleződés tekintetében végigmérte mindegyiküket. – Aki ki akar szállni, most szóljon, mert amint elkezdjük, nincs visszaút.

– Én benne vagyok – mondta Derek.

– Ez az, haver! – Del összeütötte kesztyűs kezeit. – Csapassuk!

– De amúgy mi a faszt keresünk itt? – akadékoskodott Gavin Scott, a csoport egyik legújabb tagja, az ellenszélben felhúzott vállal. – Azonkívül, hogy mindjárt befagy a seggünk?

Mack megfordult, és az épületre nézett. A bevásárlóközpont mentén húzódó, forgalmas járdát élénkpiros felirat világította meg: MUSIC CITY BOOKS. A könyvklubjuk immár három éve rejtőzködött a homályban. Titokban olvastak. Zárt ajtók mögött találkoztak. Összesen tízen voltak – profi sportolók és városi tisztviselők, techzsenik és üzletemberek. Mack pedig számos nashville-i bár és szórakozóhely tulajdonosa. Valamennyiüket a közös szeretet hozta össze a könyvek iránt, amelyektől jobb emberré, jobb szeretővé, jobb férjjé váltak.

Ez utóbbi esetben Macket kivéve. Ő volt jelenleg az egyik utolsó szingli pasi a csoportban.

– Hogy mit keresünk itt? – ismételte meg a srácokhoz fordulva. – Nyilvánosan veszünk pár nyamvadt romantikus regényt.

Csípőre tett kézzel várta a drámai reakciót. Esetleg valami filmzenét vagy ilyesmit, vagy a srácok hangos üdvrivalgását. Ám válaszul csupán egy harsány fingás érkezett a csoportjuk ötödik tagjától, egy jégkorongozótól, akit mindenki csak orosznak hívott, és aki sajnálatos módon nem bírta a tejtermékeket.

– Meg kell keresnem a mosdót – kapott a hasához az orosz.

Mack a fejét csóválta.

– Na, menjünk!

Az orosz startolt el elsőként, kissé döcögő léptekkel. A többiek követték, Mackkel az élen. A parkoló szélénél megvárták, amíg egy sor autó elhalad előttük, aztán átkocogtak a járdára. Az orosz egyre gyorsuló léptekkel, hátra sem pillantva eltűnt odabent. A dolog kezdett rizikóssá válni. Annak a vécének fogalma sem volt róla, mibe keveredett. Béke a könyvesbolt vízvezetékének poraira.

Mack a kilincset fogva mély levegőt vett. Még egyszer a többiekre nézett.

– Oké, akkor mondom a szabályokat. Mindenkinek vennie kell legalább egy könyvet, amit a klub többi tagjának figyelmébe ajánl a következő olvasmányunk gyanánt. Nincs borítótakargatás. És ha valaki kérdezi, nem ajándékba veszitek. Magatoknak vásároljátok. Van kérdés?

– Mi van, ha valaki felismer minket? – morgolódott Gavin. A srácok közül valószínűleg ő volt most a leghíresebb és legfelismerhetőbb. A nashville-i Major League Baseballcsapat, a Legends játékosaként az elmúlt évben országos hírnévre tett szert, amikor egy rájátszásbeli meccsen egy walk-off grand slam hazafutást szerzett.

– Kit érdekel, ha felismernek? – felelte Malcom, egy másik híres arc. Ő volt a Nashville NFL-csapatának futójátékosa. – Rengeteget beszélgetünk annak igazságtalanságáról, hogy korunk mérgező maszkulin társadalma szégyenkezésre kényszerít bennünket a romantikus regények felvállalása miatt. Mégis titokban vásároljuk meg a könyveinket. Ideje, hogy átültessük gyakorlatba, amiről papolunk.

– Én sem fogalmazhattam volna meg jobban – mondta Mack kihúzva magát.

– Naná, hogy nem – horkant fel Gavin. – Malcolmnak zseniális IQ-ja van, hülye gyerek.

Mack beintett neki.

Gavin viszonozta a gesztust.

Del felsóhajtott, és benyitott az ajtón.

– Majd én megyek előre.

Ahogy beléptek, azonnal feltűnést keltettek, de Mack kételkedett abban, hogy azért, mert bármelyiküket is felismerték volna. Vajon milyen gyakran fordul elő, hogy egy csapat termetes, jóképű férfi együtt sétál be egy könyvesboltba? Olyanok voltak, mint Tennessee Irodalmi Társaságának támadófala.

– Merre van a romantikus részleg? – kérdezte Del halkan.

Mack tekintetével a plafonról lógó táblákat kutatva ingatta a fejét.

– Nem látom.

– Akkor kénytelenek leszünk segítséget kérni – mondta Malcolm.

Gavin szitkozódott, és lejjebb húzta a sapkája ellenzőjét, hogy eltakarja az arcát.

Az információs pulthoz léptek, mire a BETILTOTT KÖNYVEKET OLVASOK feliratú pólóban lévő nő felnézett a számítógép képernyőjéről.

– Segíthetek?

– Meg tudná mondani, hol van a romantikus részleg? – kérdezte Malcolm.

– Mármint a házasságról szóló és önsegítő könyvek? – sandított rá a nő.

– Nem – szólalt meg Mack, Malcolm mellé odalépve. Fél kézzel a pultnak támaszkodott, és mosolyogva a nő felé hajolt. – Úgy értjük, a romantikus regények.

– Maguk a romantikus regények részlegét keresik – mondta a lány, akinek minden szavára szkepticizmus tapadt.

– Azt bizony – kacsintott Mack.

Az eladónő arca elpirult a ráirányuló figyelemtől.

– Még soha nem kértek tőlem férfiak romantikus regényt.

Mack közelebb hajolt, és a hangját valahol a csábító és a konspiratív közötti szintre halkította. A nő még jobban elvörösödött.

– Sokan vagyunk – duruzsolta.

– Jobbra az utolsó polcok – mutatott a nő az üzlet hátsó része felé.

Malcolm végigvezette őket a bolton. Gavin undorodó hangot adott ki.

– Van olyan, akivel nem flörtölsz? – kérdezte Macktől.

– Nem az én hibám, hogy természetes sármmal születtem – vont vállat Mack.

Megálltak a puha fedeles könyvek szűkös választékát tartalmazó hátsó sornál. Csak az egyik falat szánták a romantikának.

– Ez gyalázat! – jegyezte meg Malcolm fejcsóválva.

Gavin idegesen körülpillantott.

– Én nem bánnám, ha továbbra is online vásárolnánk.

– Legyen benned egy kis önérzet! – mondta Mack, és elfordult, hogy végigolvassa a könyvek gerincét.

Az orosz visszatért.

– Jó itt a mosdó. Nagyon tiszta.

Az orosz az Egyesült Államok minden nagyobb városában fel tudta sorolni a legjobb nyilvános mosdókat. Ha egyszer visszavonulna a hokitól, fejleszthetne egy alkalmazást, amely ezeket rangsorolja, és több pénzt keresne, mint amennyit sportolóként valaha.

Mack megtalálta a kedvenc szerzőjét, és levette a polcról A védelmező című legújabb könyvét. Egy titkos ügynökről és az elnök lányáról szóló romantikus krimit. Szerette, ha a romantikához egy kis veszély is társul, és különösen kedvelte az ellenségekből szerelmesek típusú sztorikat. Van valami kielégítő abban, ahogy két ember rájön, hogy ami miatt veszekszenek, az egyben az is, ami miatt tökéletesen illenek egymáshoz.

– Péntek este találkozunk? – kérdezte Gavin egy piros gerincű könyvre pillantva. – A meccsnek hétnél előbb nem valószínű, hogy vége lesz, úgyhogy Dellel csak későn tudnánk odaérni.

– Legyen szombat! – mondta Mack, és felütötte a könyvét, hogy elolvassa az első oldalt. – Péntek este randim van Gretchennel.

Zsigerei görcsbe rándultak a feszültségtől. Holnap lesznek együtt hivatalosan három hónapja Gretchennel, egy helyi ügyvédnővel, akivel egy partin ismerkedett meg, és Mack nem sajnálta a pénzt, hogy különlegessé tegye számára az alkalmat. Minden követ megmozgatott, hogy – a lehetetlennel dacolva – asztalt foglaljon a Savoyba, Nashville egyik legpuccosabb éttermébe, amelynek egy híres tévés séf a tulajdonosa. És ha minden jól megy, azt tervezte, hogy olyasmit tesz, amit még soha: lefolytatja a beszélgetést. A „legyünk exkluzívak” beszélgetést, vagyis fél lépéssel közelebb a hivatalos párkapcsolat felé.

Hirtelen túl feltűnő lett a csend a háta mögött ahhoz, hogy véletlen legyen. Megfordult, és látta, hogy a srácok szemöldökhúzogatással és kézmozdulatokkal néma társalgást folytatnak. Del előbányászta a tárcáját, és egy húszdollárost nyomott az orosz kezébe.

– Ez meg mi a fasz? Mit műveltek?

Egyforma, bűntudatos arckifejezéssel rezzentek össze.

– Tartozott nekem – mondta az orosz, miközben zsebre vágta a húszast.

– Ne nézz hülyének! Miről van szó, srácok?

Az orosz úgy összehúzta magát, mint egy kiskutya, akit épp leszidtak, amiért a szőnyegre pisilt.

– Megnyerte a fogadást.

– Milyen fogadást? – vonta össze a szemöldökét Mack.

– Hogy egy romantikus krimit választasz – vágta rá Del.

Mack összefonta a karját a mellkasán, a könyvet a hóna alá dugva.

– Higgyem is el, hogy arra fogadtatok, milyen könyvet fogok választani?

Az orosz fütyörészve nézelődött. Del tarkón legyintette.

– A kurva életbe! – Gavin felsóhajtott. – Mindig fogadnak, hogy mennyi idő múlva dobod Gretchent.

– Most szórakoztok velem, bassza meg? – pislogott Mack.

– Az ő ötlete volt – mondta az orosz Delre mutatva.

Del nem tagadta, csak a vállát vonogatta.

– Sok pénzt vesztettem, de csodálom, hogy ilyen sokáig kihúztad mellette. Ez biztos már valami rekord.

Mack meredten nézett, próbált nem megsértődni, de mi a fene? Persze, valószínűleg rászolgált a hírnevére, mint örökös facér pasi, minden hétvégén más nővel az oldalán. Csak hát, eddig nem találkozott senkivel, akivel el tudta volna képzelni, hogy családot alapítson. És bárki bármit gondolt is róla, ő tényleg meg akart állapodni. De hogy a saját barátja ellene fogadjon? Nem is tudta, mi lehetne ennél mélyebb övön aluli ütés.

– Közlöm veled, köcsög – mutatott Delre –, azért húztam ki vele ilyen sokáig, mert kedvelem őt. Gyönyörű, okos és ambiciózus.

– És egyáltalán nem illik hozzád – szakította félbe Malcolm, aki most először szólt bele a beszélgetésbe. A szóváltás java részében a polcokat tanulmányozta, de most – hatalmas kezében négy könyvvel – feléjük fordult.

– Tessék?! – fakadt ki Mack. – Hogyhogy egyáltalán nem illik hozzám?

– Mert egyik nő sem illik hozzád, akivel randizol – horkant fel Gavin.

Mack fújt egyet, mielőtt válaszolt volna:

– Haver, alig hat hónapja ismersz.

– Ja, és ez idő alatt hat nővel randiztál. Csodálatos nőkkel. Mind okosak, tehetségesek, szépek. Tökéletesek.

– És ez gond? – Védekezőnek hangzott, amitől defenzívnek is érezte magát. Basszus, az is volt! Azt tervezték, hogy könyvet vesznek, nem pedig a szerelmi életét elemezgetik.

– Te mondd meg! Mindegyiküket dobtad – felelte Gavin vállat vonva.

– Mert velük nem működött – morogta Mack.

– És Gretchennel más a helyzet?

– Igen – felelte Mack.

– Miben? – kérdezte Malcolm.

Macknek erre nem volt válasza. Gretchennel más volt, mert, mert… a fenébe is, mert készen állt arra, hogy vele más legyen. Ez nem elég? Elege volt abból, hogy nézze, ahogy a barátai boldogan élnek, míg ő hiába keresi a jövendőbeli Mrs. Macket – akit elkényeztethet, akivel együtt megöregedhet, és akiről szeretettel gondoskodhat mindörökké. Ő az alapítója ennek a rohadt könyvklubnak, de az egyetlen, aki még sosem tapasztalta meg a valódi érzést. Szóval, ja, ezúttal különösen igyekezett kitartani, mert, basszus, vágyott már a saját happy endjére.

Gavin békés gesztussal feltartotta mindkét kezét.

– Nézd, mi csak azt mondjuk, hogy hiába szövegelsz arról, hogy te vagy a szakértő, úgy tűnik, nem ismered fel ezeknek a könyveknek a legfontosabb leckéjét.

– Mégpedig? – A hangja most már az ingerültség felé hajlott, de nem tetszett neki, hogy a klub legújabb tagja kioktatja a kézikönyvek – ahogy ők nevezik a romantikus regényeket – tanulságairól.

– Nagy különbség van aközött, hogy valakit meghódítasz vagy szeretsz.

– Könnyen beszélsz. Te első látásra beleszerettél a tökéletes nőbe – forgatta a szemét Mack.

Gavin elkomolyodott.

– A feleségem nem tökéletes. Csak számomra tökéletes.

És semmi sem volt könnyű, ami a házasságunkat illeti.

A feszültség megint összerándította Mack zsigereit, ezúttal a bűntudat miatt.

Gavin és a felesége, Thea hat hónappal ezelőtt majdnem elváltak, mielőtt a könyvklub közbelépett, hogy segítsen Gavinnek visszaszerezni a nőt.

Ám ahelyett, hogy bocsánatot kért volna, amiért seggfej volt, inkább beleállt a dologba.

– Be fogom bizonyítani, hogy tévedtek – fortyogott.

Mack előkapta a pénztárcáját a farzsebéből, a szíve hevesen dobogott az öntelt bizonyítási kényszertől. Del kezébe nyomott egy százdollárost.

– Öt az egyhez, hogy holnap estétől hivatalosan is lesz barátnőm.

MÁSODIK FEJEZET

– Gyönyörű vagy ma este.

Mack átnyúlt az asztal felett Gretchen karcsú ujjai után. A nő elmosolyodott, amikor hüvelykujjával végigsimított a kézfején. A fülbevaló, amelyet a múlt héten kapott tőle születésnapjára, ott függött a finom fülcimpáján, és megcsillant a gyertyafényben.

– Köszönöm! – felelte Gretchen. – Mindenesetre eleget mondogatod ahhoz, hogy gyönyörűnek érezzem magam.

– Új ruha?

Nevetve végignézett magán.

– Öhm, nem. A Macy’sben vettem néhány évvel ezelőtt. Kiárusításon.

– Gyönyörű.

– Köszönöm! Még egyszer – mondta, és elhúzta a kezét.

Gretchen elszakította a tekintetét a férfiétól, majd körülnézett az étteremben. A galérián elhelyezkedő VIP-asztaluktól teljes rálátásuk volt a nagyvárosiasan sikkes dekorációra. A magas mennyezetről kovácsoltvas csillárok lógtak, a csupasz téglafalak pedig félkész érzetet keltettek. A sötét faborítással és az aranydíszítéssel párosulva azonban egyfajta ódivatú pompa is áradt belőle.

– Mindig is kíváncsi voltam, milyen lehet ez a hely belülről – jegyezte meg Gretchen.

– Mit szólsz hozzá?

– Hát, öhm… – Megrándult az arca, mintha nem szívesen kritizálná. – Kissé túlzó.

– Ahogy Royce is.

– Ismered őt?

Mack megigazította sportzakóját, ahogy hátradőlt a székén.

– Találkoztunk már néhányszor. Jótékonysági golfbajnokságokon, meg ilyesmi. Üzlettulajdonosként általában hasonló körökben mozgunk.

– Á, vagy úgy! – A nő rásandított. – Tudod, én nem igazán mozgok azokban a körökben.

– Te jóval fontosabb körökben mozogsz. – Gretchen bevándorlási ügyekre szakosodott, kirendelt védőügyvéd volt.

A felszolgálójuk egy üveg behűtött Dom Perignonnal lépett az asztalukhoz. Mack már a foglaláskor megrendelte, a specialitásnak számító desszerttel – a Szultán cupcake-kel – együtt. Annyira bonyolult és drága volt, hogy előre meg kellett rendelni. Alig várta, hogy Gretchen meglássa.

– Pezsgő? – kérdezte Gretchen, amikor a pincér kipattintotta a dugót.

– Ünneplünk – felelte Mack egy kacsintással.

A pincér kitöltött két pohárral, a palackot pedig az asztal mellett hagyta egy vödör jégben, majd közölte, hogy néhány perc múlva visszajön, hogy ismertesse a napi ajánlatot.

– Rendben – mondta Gretchen átvéve a poharát. – Na és milyen alkalomból?

– Ma kötöttem meg az üzletet az új épületről – mondta Mack a poharát emelve. – De ennél is fontosabb: igyunk ránk. Három hónap. És remélhetőleg még sok-sok további.

Randipartnere mosolya nem igazán húzódott a szeme sarkáig, amikor koccintott vele. Mack először azt hitte, hogy csak képzelődik, de a nő elfordította a tekintetét, amikor az italába kortyolt.

– Minden rendben?

Gretchen nyelt egyet, és bólintott.

– Ez csodálatos.

– Akárcsak te.

Megint ott volt. A mosolynak aligha mondható mosoly. Mack letette a poharát, és ismét Gretchen keze után nyúlt.

– Biztos, hogy minden rendben?

– Jól vagyok. Csak… Őszintén szólva, kicsit bűntudatom van, hogy egy ilyen helyen vagyok.

– Miért?

– Az ügyfeleim még a dobozos sajtos makarónit is alig tudják megvenni a gyerekeiknek.

– Ez nem jelenti azt, hogy nem kényeztethetlek el, ugye?

– Nincs szükségem elkényeztetésre, Mack.

– Pedig megérdemled. – Újra megpróbálkozott a kacsintással és a mosollyal. Ezúttal bevált. A nő ujjai ellazultak a kezében.

– Köszönöm! Te aztán tudod, hogyan kell kényeztetni egy nőt.

– Törekszem a kedvedben járni. – Még egyszer megszorította a nő ujjait, aztán elengedte. – Na, remélem, éhes vagy! Mert tartogatok egy meglepetést a számodra.

Gretchen ivott a pezsgőből, és az órájára nézett.

* * *

– Atyaég, ezzel az erővel el is égethetnének ezer dolcsit!

Liv Papandreas ellépett a rozsdamentes acélpulttól, hogy felháborodott fejcsóválás kíséretében szemügyre vegye legújabb kulináris mesterművét. A Savoy cukrászséfjeként már nem kellene meglepődnie, hogy az egy százalék mire szórja a pénzét, de sajnos mégiscsak sikerült. És ő már rögtön tudta, amikor a főnöke feltette az étlapra az arannyal átitatott cupcake-et, hogy a város leggazdagabb hírességei és magamutogatói tömegesen fogják rendelni, csak mert megtehetik.

Nos, meg azért is, hogy pózolhassanak egy Instagram-fotó erejéig Royce Prestonnal, a sztárszakáccsal, tévés műsorvezetővel, aki amúgy az a pöcsfej, akitől Liv a fizetését kapja.

Hetente rajongók milliói nézték a Konyhafőnök című valóságshow-ját, hogy kapjanak egy adagot a mézesmázos sármjából. Nem is sejtették, hogy a mézédes bűbája éppoly kevéssé valódi, mint a haja. Kamerán kívül egy agresszív bunkó volt, aki a legtöbb receptjét a saját alkalmazottaitól lopta. Livnek valahogy sikerült túlélnie egy egész évet a konyhájában, főleg mivel konokul megvetette a vagyonos pózereket. Ki hitte volna, hogy a szabályok megszegésével és a tekintélyszemélyekkel való szembeszegüléssel töltött kamaszkori pályafutása egyszer még hasznára válik?

Az a hír járta, hogy az aktuális cupcake-es balfácán egy klubtulajdonos volt. Liv nem tudta bizonyosan. Az éjszakai klubok nem igazán voltak az ő világa. Mert az emberek… Valójában az emberek sem.

Hirtelen az egyik rabtársa – vagyis cukrász kolléganője –, Riya Singh megveregette a hátát.

– Szerinted a tehetséged nem ér meg ezer dollárt?

– Szerintem a tehetségem annál sokkal többet ér. Csak azt nem gondolom, hogy egyetlen rohadt cupcake megér annyit. Minden egyes illetőt, aki ilyet rendel, arra kellene kötelezni, hogy azonnal írjon egy csekket a belvárosi élelmiszerbanknak.

– Royce-szal az élen.

Hát hogyne. Az olyanok, mint Royce, nem jótékonykodtak a pénzükkel. Ők felhalmozták, hivalkodtak vele. Lefizettek vele, hogy a gyerekeik bejussanak az elit főiskolákra. És nemsokára még többet fog kaszálni. Egy hónap múlva megjelenik az első hivatalos Konyhafőnök szakácskönyv – tele olyan receptekkel, amelyeket lenyúlt valakitől. Liv egyik receptje is benne volt: a baklava gránátalma és termelői méz felhasználásával készült változata.

– Még mindig nem értem, miért nem mondasz fel, és fogadod el a nővéred ajánlatát – mondta Riya. – Örökre megszabadulhatnál ettől a helytől, ha akarnál. Nekünk, többieknek azért kell maradnunk, mert nincs más választásunk.

Liv nővére, Thea legalább egy tucatszor felajánlotta már neki, hogy anyagilag támogatja egy saját vállalkozás létrehozásában. Thea férje baseballjátékos volt a Major League-ben, akinek a fizetése sem volt éppen kispályás. De úgy tűnt, senki sem fogja fel, maga Thea sem, hogy Liv nem más pénzén akart érvényesülni. Különben csak felhívná a gazdag apját, és végre elfogadná a vég nélküli felajánlásait, hogy visszavásárolja magát az életébe. Neki azonban nem kellett a bűntudattal átitatott pénze.