CSIKY GERGELY

A NAGYMAMA

VÍGJÁTÉK HÁROM FELVONÁSBAN

Olcsó eKönyvtár

Klasszikusok ekönyvben a legjobb áron

olcsoekonyvtar.hu

ELSŐ FELVONÁS.

(A nőnevelő intézet nagy terme. Mindkét oldalon asztalok, székekkel. Közép- és oldalajtók.)

Első jelenet.

TÓDORKA, ERNŐ (belépnek a középajtón).

TÓDORKA (a küszöbön Ernő elé áll): Nem lehet! Nem bocsátom tovább. Ez a küszöb a Rubicon, ne lépjen át rajta!

ERNŐ: Kedves tanár úr, ha már idáig hozott -

TÓDORKA (összecsapja kezeit): Hoztam! Még rám fogja, hogy én hoztam!

ERNŐ (eltolva Tódorkát, belép): Átlépek a Rubiconon.

TÓDORKA (kétségbeesetten): Átlépett!

ERNŐ: Most már nincs egyéb hátra, mint hogy bemutasson a főnöknőnek. A többi az én dolgom.

TÓDORKA: A többi az ő dolga! De mikor én épen attól a többitől félek... (Megemberelve magát, szigorúan.) Most már azt mondom, gróf úr -

ERNŐ (kezével betapasztja száját): Csitt! semmi gróf! Aki itt áll, szerényen földre sütött szemekkel, csak egy szegény francia nyelvmester, ki az ön ajánlására órákat óhajt adni e kitünően vezetett nevelő intézetben.

TÓDORKA: De miért? Vallja meg, miért?

ERNŐ: Tökéletesíteni akarom magamat a francia nyelvben.

TÓDORKA: Majd mit mondok a tökéletességének! Legalább vallja meg, melyik leány ellen incselkedik?

ERNŐ: Mért akarja tudni?

TÓDORKA: Hogy vigyázzak rá és megóvjam.

ERNŐ: Legyen nyugodt, nem Seraphine kisasszony.

TÓDORKA (szégyenlősen): Gróf úr, ez a célzás fáj szivemnek.

ERNŐ (megöleli): Kedves jó öreg nevelőm, nem akarok én fájdalmat okozni önnek. Hiszen mindig szerettem, úgy-e tudja, hogy szerettem? Hát nem emlékszik már a hosszúhajú szőke kis fiúra, aki oly csodálkozó tisztelettel meresztette önre nagy szemeit, mikor először vette kezébe, hogy embert faragjon belőle? Nem emlékszik, mennyire szerette mindig az ő Tódorka bácsiját, mint ült az ölébe, mint simogatta az arcát, milyen jól tudta mindíg a leckéjét?

TÓDORKA (elérzékenyülve): Emlékszem, kivéve a lecketudást...

ERNŐ (Tódorka arcát símogatva): És most meg tudná tagadni szerető növendékétől ezt a szivességet?

TÓDORKA: Hiszen éppen az a baj, hogy semmit sem tudok megtagadni öntől. Ime, most is elhoztam idáig... Nem, mégsem lehet. Farkast csempészni a bárányakolba, héját a galambdúcba... nem élhetek ennyire vissza a bizalommal... (Az ajtó felé mutat.) Menjen innen!

ERNŐ: Jól van, elmegyek, de a halálba. (Indul.)

TÓDORKA (ijedten): Ernő, ne bolondozzék! (Megfogja a kezét.)

ERNŐ: Ha ön, hajdani nevelőm, ennyire félreismeri szándékom tisztaságát, nincs számomra más menedék, mint a pisztoly csöve. (Meghatottan.) Isten önnel, Tódorka bácsi! Csak azt ígérje meg, hogy vígasztalni fogja a szegény nagymamát, kinek egyetlen öröme száll velem a sírba.

TÓDORKA (könnyezve): Hát engem ki fog vígasztalni?

ERNŐ (balra mutat, gyorsan): Az ajtó nyílik... Mutasson be, vagy durr! és nincs többé Ernő.

TÓDORKA (megborzadva, befogja fülét): Durr!

Második jelenet.

ELŐBBIEK, KAROLIN, SERAPHINE (balról).

KAROLIN: Ah! kedves tanár úr, nagyon szép öntől, hogy annyira sietett eleget tenni kérésemnek.

SERAPHINE: Az új francia tanár!

TÓDORKA (zavartan): Igen - bátor voltam - nem tehettem másként - Isten a tanúm - ez az úr -

ERNŐ (szerényen, folytonosan földre sütött szemmel): Bárány Ernő, tanárjelölt. Bizonyítványaimat átnézte a tanár úr s kívánatra bemutatja nagyságodnak. (Kezet csókol Karolinnak.)

KAROLIN (kegyesen): Nem szükséges. A tanár úrban föltétlenül megbízunk.

TÓDORKA (kínosan sóhajt).

SERAPHINE: Rosszul van, tanár úr?

TÓDORKA: Testi egészségem semmi kívánni valót sem hagy hátra - de a lélek, kisasszony, a szív!

SERAPHINE (szemérmesen): Elég!

KAROLIN (Ernőhöz): A tanár úr bizonyosan közölte önnel az állás teendőit és föltételeit.

ERNŐ: Nem tagadhatom, hogy szerény anyagi helyzetemben életem fenntartására nem bírok más eszközzel, mint a leckeadással; de kész megnyugvással fogadok el bármely díjat, melyet nagyságod fáradságomért nyujtani kegyes lesz, mert jövendő pályámra nem szerezhetek jobb ajánlást, minthogy ez intézetben voltam alkalmazva, melyet kitűnő vezetése és szigorú paedagogiai elve oly méltán tesznek híressé tanügyi körökben.

TÓDORKA (megfeledkezve): Oh a kis impostor!

KAROLIN: Mit mond, kedves tanár úr?

TÓDORKA (zavartan): Én? Mondtam valamit? Bocsánat, ez önkéntelen felkiáltást fentebb említett lelki bajom csalta ajkaimra.

SERAPHINE (szemérmesen): Tanár úr, ismétlem, elég!

KAROLIN (Ernőhöz): Megvallom uram, modorával és gondolkozásmódjával meg vagyok elégedve, csak kissé fiatalnak tartom ez állásra.

ERNŐ: Ha méltónak tartanám ily magas műveltségű hölgynek avult közhelyekkel felelni, azt válaszolnám, hogy a fiatalság oly hiba, mely napról-napra kisebbedik...

SERAPHINE (sóhajtva): Igaz, oh igaz!

ERNŐ: De közhelyek mellőzésével egyszerűen azt bátorkodom megjegyezni, hogy a történelem és a tapasztalat példái szerint a fiatalság és szigorú erkölcs nem összeférhetetlen egymással s ami névszerint engem illet, hivatkozom kegyes ajánlóm, Tódorka tanár úr jótállására.

KAROLIN: Oh! a tanár úr jótállásában föltétlenül megbízunk... Remélem, nincs kifogása az ellen, ha óráin Seraphine kisasszony is jelen lesz.

ERNŐ: A kisasszony édessé fogja tenni a kötelesség teljesítésének munkáját. (Megcsókolja Seraphine kezét.)

SERAPHINE (tetszéssel): Ah!

KAROLIN (előre jön Seraphinenal, halkan): Gondolom, elfogadhatjuk. Szerény, pedáns fiatalember, nem veszélyes.

SERAPHINE: Egyszer sem emelte ránk a szemét. Nincs érzéke a női báj iránt.

KAROLIN: Igaza van, megbízhatunk benne. Legyen szíves behívni a negyedik osztályt.

SERAPHINE: Rögtön itt leszünk. (El jobbra.)

(Tódorka és Ernő ezalatt hevesen suttognak egymással a háttérben.)

KAROLIN (hátrafordul): Nos uraim?

ERNŐ: Legmélyebb hálámat fejeztem ki a tanár úrnak szíves pártfogásáért, de oly szerény, hogy semmi köszönetet sem akar elfogadni.

KAROLIN: Oh, a tanár úr nagyon szerény.

TÓDORKA (mérgesen): Ily szolgálatokért nem szoktam köszönetet elfogadni.

KAROLIN: Annál nagyobb marad hálánk. (Ernőhöz.) Elfogadom ajánlatát, kedves Bárány úr s azonnal be is mutatom növendékeit. A haladókat fogja tanítani.

ERNŐ: Igyekezni fogok, hogy minél messzebb haladjanak vezetésem alatt.

TÓDORKA (magában): Oh milyen haladás lesz az!

Harmadik jelenet.

ELŐBBIEK, SERAPHINE, FLÓRA, JANKA, VILMA, BERTA, MARGIT, KATICA, MÁRTA.

(A növendékek mind egyformán vannak öltözve, párosával vonulnak be Seraphine vezetése alatt, leghátul Márta. Karolin előtt bókolva sorban felállanak, földre szegzett tekintettel. Mindegyik könyvet tart kezében.)

KAROLIN: Ime, a negyedik osztály növendékei, a haladók, kiket szíves gondjára bízunk, kedves Bárány úr! - Kisasszonyok, bemutatom önöknek az új francia tanárt, Bárány Ernő urat. (A leányok egyszerre, mélyen bókolnak.)

ERNŐ (megfeledkezve magáról, udvariasan, a leányok felé lépve): És én valóban boldognak vallom magamat, hogy kertész lehetek ily kedves virágoskertben - (Tódorka kínosan sóhajt, Ernő észreveszi magát, hirtelen ismét szerény, ájtatos tartást vesz föl) - hol az erény és tudomány magvait ily áldott kezek hintik el - (meghajol Karolin és Seraphine felé) - melynek munkáját szerény tehetségemhez képest én is előmozdítani igyekvendem.

SERAPHINE (Tódorkához): Szépen beszél.

TÓDORKA (sóhajtva): Tőlem tanulta.

ERNŐ (szigorúan, a leányokhoz): S a kisasszonyoktól elvárom, hogy ez üdvös munkámban buzgalommal, igyekezettel és engedelmességgel fognak támogatni.

KAROLIN (tetszéssel): Helyesen, Bárány úr, ez a valódi paedagogiai hang... Hallották, kisasszonyok! Elvárom, hogy az új tanár urat tisztelettel, jó akarattal vegyék körül.

SERAPHINE: És mindenben szavát fogadják!

(A leányok ismét egyszerre és mélyen bókolnak.)

KAROLIN: Az órákat még ma megkezdheti, kedves Bárány úr! Addig is engedje, hogy megismertessem intézetemmel és egész berendezésével.

ERNŐ: Nagyságod kegyessége végtelen boldoggá tesz. (Lopva a leányok felé tekint.)

KAROLIN (balra mutat): Erre kezdjük meg a szemlét. (Indul, halkan Tódorkához.) Köszönöm, tanár úr! Ajánlottja becsületére válik önnek.

TÓDORKA (keservesen): De még mennyire!

KAROLIN: Kérem, Bárány úr!

ERNŐ (ki eddig a leányok nézésébe volt merülve, hirtelen felriad, karját nyújtja Karolinnak s vele el balra; Tódorka, Seraphine utánuk, miután Tódorka karját kínálta Seraphinenak, melyet az szemérmesen elutasított.)

Negyedik jelenet.

MÁRTA, FLÓRA, JANKA, VILMA, BERTA, MARGIT, KATICA, majd SERAPHINE.

MÁRTA (előresiet, a balajtó felé mutatva): Ez, francia tanár? Ez, Bárány? (Ujjaival csettentve.) Az ám! Majd ha fagy!

FLÓRA: Nem tanár?

MARGIT: Nem Bárány?

BERTA: Kicsoda? Micsoda?

VILMA: Alamuszinak látszik.

JANKA: Csinos bajusza van.

SERAPHINE (visszatér): Minő zaj ez, kisasszonyok?

(Mindnyájan egyszerre kinyitják könyveiket.)

MÁRTA: Tanuljuk a csillagászati földrajzot.

SERAPHINE: Helyesen! Ezt már szeretem. Ah, a csillagok! Tanuljanak kisasszonyok, ez a nő legfőbb hivatása.

MÁRTA (könyvéből olvas): "A megindított inga nem változtatja meg lengési síkját még akkor sem, ha a pont, melyen föl van függesztve, a függély iránya körül forgattatik vagy felemeltetik, vagy vízszintesen egyik oldalra huzattatik, vagy ha körkerületen mozgattatik."

SERAPHINE: Mily szép stíl! Mily szükséges ez fiatal leányoknak! Csak tanuljanak! (Könyvet vesz ki zsebéből, a háttérben olvas.)

(A leányok az előtérben összebújva állnak, mindegyik könyvébe szegezve szemét, halkan, gyorsan suttognak.)

JANKA: Hát ki ez a Bárány, aki nem Bárány?

MARGIT: Ismered? Láttad?

MÁRTA: Akárhányszor. Sétán, templomban.

VILMA: Imádkozott?

MÁRTA: Ránk nézett.

BERTA: Tudod a nevét?

(Seraphine lassan a beszélgetők felé közeledik.)

MÁRTA (fennhangon olvas): "Ha a lengés kezdetén a lengési sík Ferro délkörének síkjába esik, 24 óra lefolyása alatt a délkör síkja 360 foknyi fordulatot tesz."... (Seraphine elégedetten bólintva fejével, visszamegy, Mária súgva folytatja.) Kivallattam az öreg sekrestyést.

FLÓRA: Vallott?

MÁRTA: Egy palack rumot ígértem neki. Vallott.

JANKA: Kicsoda hát?

MÁRTA: A fiatal Szerémi gróf.

VILMA: Vajon melyikünk kedvéért jött ide?

MÁRTA: Majd kisül a vallatásnál.

JANKA: Alattomban mindíg rád nézett.

FLÓRA: Mindnyájunkra nézett.

(Seraphine ismét feléjük közeledik.)

MÁRTA (fennhangon olvas): "Mindez nem volna így, ha a föld nem forogna."

SERAPHINE: Igaz, oh igaz! Sok nem volna így, ha a föld nem forogna. Nem volnának napok, a napokból nem lennének évek és az ifjúság megmaradna... Csak tanuljanak tovább is ily szorgalmasan, addig megnézem a többi osztályt... (Sóhajt.) Ah, ha a föld nem forogna! (El jobbra.)

MÁRTA: Elment a macska! Táncoljunk.

(A leányok mind egyszerre becsukják könyveiket.)

JANKA: Katica, állj az ajtóba vigyázni.

KATICA (duzzogva a jobbajtóba áll): Mindíg engem küldenek vigyázni.