Závada Péter

A muréna mozgása

részlet

© 2023 Závada Péter
© 2023 Jelenkor Kiadó
A Jelenkor Kiadó a Libri Könyvkiadó Kft. imprintje.
A borítón szereplő festmény:
Birkás Ákos: Kopf (177-12Mn8), 1998
olaj, vászon, 190 × 110 cm
Borítókép © Virág Judit Galéria Archívuma;
HUNGART © 2023
Borítóterv © Tillai Tamás

ISBN 978 963 676 972 7

Felelős kiadó Nagy Boglárka
Felelős szerkesztő Szenderák Bence
Szerkesztette Lapis József
A szöveget gondozta Hradeczky Moni
Műszaki szerkesztő Széplaki Gyöngyi

Elektronikus változat
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu
Készítette Ambrose Montanus

Első rész

A gonoszság története /
A csizmadiák utcáján

A hűbérúr önkénye, mint egy dupla bőrredő,

rázáródik a jobbágyokra.

Örökös híján visszahúzza,

a többiek mehetnek isten hírével.

A vásárvárosban a mindennapi jogrend,

akár a céhek magasan lengő cégérei, érintetlen.

Eközben a patakokkal határolt mélyföldön

harminc éve húzódó dinasztikus összecsapások.

De ahogy a kondáslegény makkjára rászáll a légy,

és a fiú a bőrt hirtelen ráhúzza,

az metaforája valaminek úr és szolga,

hatalom és engedelmesség közt.

A csizmadiák utcája a csata hírétől hangos,

a csőcselék a trágyalében forradalomról pletykál,

míg a döglegyek potrohában a nemesek vére

összekeveredik a vazallusokéval.

Ingamozgás / Angyali üdvözlet

A liliom levelére szálló háziméh,

akár a híres jelenet Fra Angelico festményén,

de a dolgos rovar részünkről csupán

alkalmi választás, olykor a megnevezés

aktusa is elég, mint mikor pusztán attól,

hogy az igent kimondják, a meghatott jegyesekből

férj és feleség lesz. Hossztengelyéből

előrehajol, az üreges szártól eltávolodva,

így fogadja a hírt a fehér liliom, a hártyás szárnyak,

a tömött pollenzsák ígéretét, a szolgálótól

elvárt fejnehéz alázattal. Pedig a méh ezúttal

a megtermékenyítésért, és nem a befogadásért

felel, a mohó fülkagylót pedig a harang alakú

szirmok helyettesítik. És a virág ugyanúgy

sértetlen marad, mint Fra Filippo Lippi képén

az üvegedény, melyen a magát önfeledten

ünneplő fény anélkül hatol át, hogy csorbítaná azt.

Szinte halljuk a zümmögést, ahogy a szárnyak

a porzószálakat megrezgetik, virágporglóriát

vonnak a bibe köré, és szavakká formálják

a levegő hullámait. A háziméh röpte meredek

ívbe fordul, körbezsongja a virág szimmetriáját,

szemünkkel követjük a boltíves tornácon,

míg liliom tükröződik az íriszben.

A gonoszság története /
Huizinga-montázs

i.

És szinte egész idő alatt szakadt az eső.

A bélpoklosok kereplőiket forgatták,

a koldusok a templom előtt óbégattak,

és torz testüket mutogatták.

De a harangok így is túlzengték őket.

Mindenki tudta, mit jelent, ha a kövér Jacquelint

félreverik, s mit, ha csak kongatják.

A parlament tanácsosai éppúgy, mint az egyszerű

polgárok, mezítláb és éhgyomorral vonultak

végig a körmenetben.

Egy fiatal gyújtogatót és gyilkost Brüsszelben

odaláncoltak egy karóhoz, a lánc végére

erősített karika pedig lehetővé tette, hogy körbejárhasson

az égő rőzsekötegek gyűrűjében. Úgy dicsérték a halálát,

mint a legszebbet, amit valaha láttak.

ii.

Miután a prédikátor bűnbocsánatot ígérve

rájuk uszította a suhancokat, a hallgatóságába

vegyült előkelő hölgyek úgy tettek, mint a csiga,

mely ha közel megyünk hozzá, behúzza szarvacskáit,

de megint kilöki azokat, amikor biztonságban

érzi magát:

az igehirdetés ideje alatt többé nem mertek

a feltornyozott hajukról lelógó, hosszú,

bő redőjű fátylat viselni, helyette

egyszerű fejkötőt hordtak.

Ám mihelyst a prédikátor elhagyta a vidéket,

a hölgyek megfeledkeztek a tanításról,

és apránként újra felrakták a régi cicomát,

éppoly pompázatosan vagy még díszesebben is

azoknál, akik soha le nem vették azt.

Ingamozgás / Kettős inga

Nem véletlen, csak kaotikus – egymásra

hanyatló görbék, játékukban dupla

szabadságfok szédít: mikor sziklarejtekéből

a muréna óvatlan tintahalra támad,

mozgásuk öntörvényű kettős inga. A figyelem

oldalazó tánca, a préda a ragadozó

meghosszabbítása. De a muréna jel: megszökik

önmagától, és mint előreszúró mutatóujj,

rászegeződik a kiszemeltre. Az élveteg

római ínyencre, aki húsából lakmározik,

vagy a vérszomjas halak közé taszított

rabszolgára. Crassusra saját házi kedvence

utalt, akit arany ékszerekkel díszített fel

– a hal állítólag hallgatott nevére, és ha gazdája

hívta, a tenyeréből evett. Mert elég egy

tengeröblöt elrekeszteni, és a vendégek biztos

nem maradnak éhen, jut mindenkinek

az emberhúson hizlalt példányokból a cézár

diadalmas bevonulása alkalmából. És a név is

ugyanígy hűtlen önmagához, a murénára mutat,

majd cikázva továbbáll, mígnem a jelentés

bekebelezi, prédájául prédájának.

Ingamozgás / A fül bőségszarujában

Könnyen hihetjük, hogy a fül az arc

triptichonjának két szélső freskója,

így Isten azt is saját képmására formálta,

pedig semmi mennyei nincsen benne.

A fül nem az egyensúly szerve, jobb, ha azt mondjuk,

a zsírosodásé – túl gyakori tisztítása fájdalmas

gyulladást okozhat –, és ha olykor két

elcsökevényesedett szárnynak tetszik is,

sokkal inkább faggyas tollú lúd vagy kacsa

szárnyának, mintsem steril angyalszárnynak,

nyájas velencei tükörnek. Mégis kellemes

fülünket úgy elgondolni, hogy mikor

betapasztjuk, mintha óriás sisakcsigát

vagy kagylót szorítottunk volna hallójáratunkhoz,

hogy a belénk költözött tenger morajlását

halljuk. A dobhártyát rajongva emlegetjük

a zárt testkép határfogalmaként, melyhez

csak kívülről vagyunk hajlandóak közel

settenkedni, vagy épp a klasszikus

Kolosszus-apa fülének bőségszarujában

kuporogva rettegünk, mi lesz,

ha kiderül, hogy pórul járt Marszüaszként

tulajdon lenyúzott bőrünk egy darabját

feszítettük ki fülünk barlangjának bejáratához,

hogy táncra perdüljön velünk, valahányszor

furulyaszót hallunk. De nem az elzártságé,

a fül kezdettől fogva a felsértés szerve.

Ahogy az idős Hamlet kertjében a kígyóméreg

a testnedveket szimbolizálta, úgy a kígyó

az illetéktelenül betolakodó nemi szervet,

a dobhártya átszakítása a szüzesség elvesztését.

– Hallod, öreg – gondolhatta az ifjú Hamlet –,

hogyha a spermát lenyelhették a fülek,

miért nem hallgattad ki az összeesküvést

a végbélnyílásoddal? Világos: Van Gogh is

attól ódzkodott csupán, nehogy Szűz Mária

sorsára jusson, aki szűzhártyája helyett inkább

dobhártyáját feszítette ki az árbócra vitorlának,

hogy révbe hajózzon.

Tartalom

Első rész

A gonoszság története / A csizmadiák utcáján

Ingamozgás / Angyali üdvözlet

A gonoszság története / Huizinga-montázs

Ingamozgás / Kettős inga

Ingamozgás / A fül bőségszarujában

A gonoszság története / A derékba törés fokozatai

A gonoszság története / Szent Apollónia mártíromsága

Ingamozgás / Szigetszabály

A gonoszság története / Stüszivadász a svájci Alpokban, Altorf mellett, circa 1570

Ingamozgás / Oidipusz-sündisznó

A gonoszság története / A nemesi sznobéria komikuma

A gonoszság története / A túra

Ingamozgás / Negatív torony

A gonoszság története / Az illúzió gyarmatosítása

Ingamozgás / A polip mint szó behatol a nyelvbe mint tengerbe

Ingamozgás / A szó árnyéka

A gonoszság története / Thomas Garrison naplója, El Zotz-i ásatás, Peten régió, Guatemala

A gonoszság története / Az ismert világ térképének újrarajzolása

Ingamozgás / A kulcs

A gonoszság története / Buckingham Glosternél

Ingamozgás / A kalapács árnyéka

A gonoszság története / C17H21NO4

Második rész

Munkajegyzetek / Az Ofélia- és a Melinda-mítosz hasonlóságai

Munkajegyzetek / Pièce bien faite

Munkajegyzetek / A felvezetés értelme

Munkajegyzetek / Hangoskönyv

Munkajegyzetek / Végtelenített szalag

Munkajegyzetek / Redőződés

Munkajegyzetek / Hámlás

Munkajegyzetek / Csillogás

Munkajegyzetek / Derengés

Harmadik rész

Egy alma határai

Köszönetnyilvánítás

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu

Felhasznált betűtípusok
Noto Sans – SIL Open Font License
Noto Serif – Apache License 2.0
Nunito Sans – SIL Open Font License
Petrona – SIL Open Font License
Zilla Slab – SIL Open Font License