Table of Contents

Title Page

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2021

SZEMÉLYEK

JEGYZETEK

ELSŐ FELVONÁS

MÁSODIK FELVONÁS

HARMADIK FELVONÁS

NEGYEDIK FELVONÁS

A BORÍTÓT A DIGI-BOOK KIADÓ TERVEZTE

Björnstjerne Björnson

LEONARDA

fordította
Kárffy Titusz

BUDAÖRS, 2021

DIGI-BOOK MAGYARORSZÁG KIADÓ

www.digi-book.hu

ISBN 978-963-559-432-0 EPUB
ISBN 978-963-559-433-7 MOBI

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2021

első kiadás:
1879

első magyar kiadás:
1888

a borító Hans Dahl (1849 – 1937)
festménye részletének felhasználásával készült

Az e-kiadás szerzői jogi megjegyzései

Ennek az e-könyvnek a felhasználási joga kizárólag az Ön személyes használatára terjed ki. Ezt az e-könyvet nem lehet ismételt értékesítésre továbbadni, sem továbbértékesíteni; nem lehet többszörözni és tilos más személynek továbbadni! Ha szeretné ezt az e-könyvet más személyekkel is megosztani, kérjük, hogy minden további személy számára vásároljon újabb példányokat. Ha Ön úgy olvassa ezt az e-könyvet, hogy azt nem vásárolta meg, vagy nem az Ön személyes használatára lett megvásárolva, úgy kérjük, hogy küldje azt vissza a http://www.digi-book.hu címre és vásárolja meg ott saját példányát. Köszönjük, hogy tiszteletben tartja ennek a szerzőnek és kiadónak a fáradságos munkáját.

SZEMÉLYEK

A püspök
Kornélia, nővére
Hagbart, unokaöccse
A nagymama
Leonarda
Ágota, gyámleánya
Rozen tábornok
Roezd, törvénybíró
Roezdné asszony
Péter, gazdatiszt
Jensz, szolga
Szolgáló

Színhely: Norvégiának egy kisebb városa, a havasok alján.

JEGYZETEK

I. A Püspök = luth. szuperintendens. Norvégiában püspöknek és főtisztelendő úrnak címeztetik. - Öltözéke: közönséges fekete kabát és nadrág. - Borotvált arc. - Szélesebb fehér nyakkendő.

II. Hagbart fekete szalonruhát visel. - Arca borotvált.

III. A Nagymama. Öregsége, agg volta mellett is ő képviseli a szellemet és szabadelvűséget a családban. - Hajzata tiszta fehér. - Fekete ruha.

IV. Ágota szerepe a legnaivabb ifjú színésznőnek való, a kinek egész megjelenése, egyénisége a tiszta természetes észjárásnak és egyszerűségnek leginkább megfelel.

V. Rozen tábornok roué; azonban elegáns modora van.

VI. Roezd és Roezdné inkább bigott, mint együgyű falusi emberek.

ELSŐ FELVONÁS

Deszkázatos, ódon divatú nagy szoba, a középen két nyitott ajtóval. - Kandalló s megfelelő bútorzat. - Jobbra íróasztal.

(Jobb és bal a nézőtől)

I. JELENET

Leonarda. Péter. Jensz.

LEONARDA (lovaglóruhában; kalapja s kesztyűje az asztalon. Az íróasztalnál áll; iratot tart a kezében, beletekint és aztán felindulással az asztalra dobja. Eréllyel, de nem gyorsan).
Ennek tehát vége van! Hallgasson! Szót se többet!

PÉTER (a középen; alázattal).
De kérem, nagyságos asszony...

LEONARDA.
Mondtam: vége van. Odaveszett mind! Porrá égetett, hasznavehetetlen gyártmányt én nem adok el. És mennyi volt? - Húszezer! Két kemencének teljes foglalatja. Iszonyú kár! Ugyan mi történt önnel? Feleljen! Elkergessem?

PÉTER.
Most az egyszer megesett, asszonyom, hogy...

LEONARDA (közbe, keményebben).
Nem! Ez sem igaz. Meglehet: a tégla most először égett porrá; de nem először történik, hogy ön rosszul, igen rosszul számított. Szégyen, gyalázat! Ön miatt most hamis árjegyzéket küldtem bizományosomnak. Nos? Feleljen hát. Mit mível ön, hol jár az esze?

PÉTER (zavarban).
Asszonyom...

JENSZ (a középen bejőve).
A Hektor fel van nyergelve. A tábornok úr is épen most jön erre a fasoron.

LEONARDA.
Jól van, Jensz; mehetsz.

JENSZ (el).

LEONARDA (nyomatékkal).
Talán ön is borivásra adta magát?

PÉTER.
Oh nem, asszonyom... Ah, mit gondol?

LEONARDA.
De hát mi baja? Hisz egészen megváltozott; rá sem ismerek többé. (Pillanatig nézi.) Sejtem a dolgot. Jól láttam, mikor tegnap este csónakjával átjött a túlsó partról. Az erdész-házban volt, ugye? Ott egy csinos leány lakik... Szerelmes ön?... Nos?

PÉTER (elfordul).

LEONARDA.
Tehát az... Talán boldogtalan ön, Péter?
(Közelít hozzá; kezét nyájasan a vállára teszi. Pillanat után.) Ígéretet, fogadást tett önnek az a leány?... Szóljon.

PÉTER.
Úgy van, asszonyom.

LEONARDA (elfordul tőle).
Akkor nem jóravaló, nem becsületes az a leány... Megcsalta önt? (Határozottan.) És mégis szereti?... Ah, akkor ön gyáva férfi; akkor nem érdemel jobb sorsot. Lehetetlen azokat szeretnünk, kik egyszer megcsaltak bennünket. (Az egyik kesztyűt felhúzva.) Ideig-óráig fáj ez, oh, nagyon fáj; de szeretni... nem, nem.

PÉTER.
Oh, asszonyom, könnyű annak beszélni, a kivel sohasem történt meg.

LEONARDA.
Nem történt meg?... Azt ön nem tudhatja... Este hét órakor jöjjön ide.

PÉTER.
Szolgálatára, asszonyom.

LEONARDA.
Majd megbeszéljük a dolgot.

PÉTER.
Köszönöm, oh, köszönöm.

LEONARDA.
Meglehet, hogy vigasztalhatom; talán segíthetek baján. És ha azzal a leánnyal a dolog úgy áll, - nos akkor ne gondoljon többet a porrá égetett téglával; azzal sem, a mit az imént mondtam. (Kezét nyújtva neki; részvéttel.) Bocsásson meg, Péter.

PÉTER (kezét csókolja).
Nagyságos asszony!

II. JELENET

Leonarda. Péter. A tábornok

TÁBORNOK (polgári ruhában; lovagló csizma; kezében kis ostor. A középajtón jön; ott megáll).
Jó reggelt, asszonyom!

PÉTER (távozni akar).

TÁBORNOK (Pétert nézi).
Ördög és pokol! Hisz maga, Péter, úgy néz ki, mintha leforrázták volna, hé?

PÉTER (a középen el).

TÁBORNOK (Leonardához).
Sajnálom, asszonyom, igazán sajnálom, hogy már ily kora reggel az erkölcsbíró szerepét kell játszania. Még hozzá ilyen szép, verőfényes napon, mint a mai. No, ehhez csakugyan nagy önmegtagadás kell... Ugyan, kérem, jött levél Ágotától?

LEONARDA (mialatt a kalapját teszi fel).
Nem jött. Nem tudom, mi történt a leánnyal. Majdnem két hete, hogy barátnőivel fölment a havasokba...

TÁBORNOK (közbe, vígan)
Ej, mulat a kis csintalan. Jól teszi. Mikor én jól mulattam, sohasem írtam akkor levelet. Nem én!

LEONARDA (erősen nézi).
Úgy látszik, ismét jól mulatott tegnap este?...

TÁBORNOK.
Hát meglátszik rajtam? Jaj! Azt hittem, a hideg zuhany meg a lovaglás után...

LEONARDA (elfojtott haraggal).
Ez így nem mehet tovább... Uram...

TÁBORNOK
Hisz jól tudja, kedves, szép asszony, hogy ha itt, önnél, nem szabad lennem, akkor a klubban ütöm fel sátorfámat.

LEONARDA (felindul).
De hát nem lehet a klubba menni, a nélkül, hogy... (A megvetés kifejezésével elhallgat.)

TÁBORNOK
Bizony nem tudom, hogyan és miképp, - de lássa, nekem ebédnél is, vacsoránál is, rendesen egy pohárral többet töltenek...

LEONARDA.
Eggyel? - Mondja: hárommal.

TÁBORNOK.
Szívesen, édesem, ha úgy akarja. Ön legjobban tudja, hogy én sohasem értettem az aritmetikához.

LEONARDA.
Akkor, tábornok úr, legjobb lesz, ha ma is csak egyedül lovagol ki.

TÁBORNOK.
No, de kérem...

LEONARDA.
Én nem ülök lóra, olyan férfi társaságában, ki tegnap, az egész klub szemeláttára... leitta magát. (A kalapját ismét leveszi s az asztalra dobja.)

TÁBORNOK.
De kérem, asszonyom, - ezzel nemcsak engem büntet, de önmagát is sújtja, ha ily pompás napon, mint a mai, nem láthatja a viruló természet szépségét. Sőt, még magát ezt a szép természetet is bünteti, ha elrejtőzik előtte.

LEONARDA.
Ugyan, tábornok úr, - hát nincs már ember, aki önt komollyá, nincs viszony vagy helyzet, mely önt gondolkodóvá tehetné?

TÁBORNOK.
Oh igen, van. - Azon a napon, melyen kegyedet valami baj fogja érni, higgye el, rettenetes komoly leszek.

LEONARDA.
No lám! Ön e szerint azért jön ide, hogy bevárja, míg engem valami szerencsétlenség ér?... Remélem, jó soká fog várni. (Az asztal felé megy.)

TÁBORNOK
Magam is azt óhajtom. De addig csak eljöhetek ide naponkint, ugyebár?

LEONARDA.
Míg rendelet jön Amerikából.

TÁBORNOK.
Úgy van. Míg Sherman tábornoktól levél érkezik.

LEONARDA.
E szerint még nem érkezett?

TÁBORNOK.
Nem.

LEONARDA.
Ez gyanús. Mikor parancsoltam meg, hogy Shermannak írjon?

TÁBORNOK (szakállát simogatva)
Bizony nem emlékszem.

LEONARDA.
De csak irt, - remélem?

TÁBORNOK.
Már hogy ne. Hiszen mindig azt cselekszem, a mit ön parancsol.

LEONARDA.
Valahányszor szakállát simogatja, bizonyos vagyok, hogy rosszban töri a fejét.

TÁBORNOK.
Ugyan, már mit gondol?...

LEONARDA.
Azt, tábornok úr, hogy nem irt. Tudhattam volna.

TÁBORNOK.
No, de biztosítom, asszonyom, hogy nem egyszer, de már akárhányszor írtam.

LEONARDA.
De nem Shermannak. Ön nem jelentkezett újból szolgálatra. Vallja be.

TÁBORNOK.
Emlékszik azokra az orosz cigarettákra, melyeket annyiszor dicsértem? Megérkeztek. Egy kis csomagot elhoztam, ízleljük meg. Megengedi, asszonyom, hogy... (Megkínálja vele.)

LEONARDA.
Nem szégyenli magát?

TÁBORNOK
Ahogy parancsolja, asszonyom.

LEONARDA.
Két hónapnál tovább üres szóbeszéddel tart engem. Valóságos komédiát játszott. (Felindul.) Uram! Hát egy európai hadseregbeli katonatiszt, ki az amerikai szabadságharcban becsületre, rangra s jövedelmező állásra tett szert, - idejét ily haszontalanságokkal, ily nevetséges apróságokkal pazarolhatja el?... Már egy álló esztendeje...

TÁBORNOK.
Bocsánat, - csak féléve...

LEONARDA
Hát ez nem elég?

TÁBORNOK.
Nagyon is sok. Amint vesszük, szép asszony. Hanem hát ön legjobban tudja, hogy miért teszem.

LEONARDA.
Hogyan? Kértem én, hogy ide jöjjön? Azt hiszi talán, hogy folytonos látogatásaival végre is ki fog fárasztani?

TÁBORNOK (szerelmesen közelítve hozzá).
Leonarda!

LEONARDA (megvetéssel nézi s aztán elmegy előtte).

TÁBORNOK (pillanat után, udvarias bókkal).
Bocsánat, asszonyom...

LEONARDA (keményen).
És most rögtön írja meg Shermannak azt a levelet, melyben ismét hadi szolgálatra jelentkezik.

TÁBORNOK (ismét szakállát simogatja).
Amint parancsolni méltóztatik.

LEONARDA.
Magam fogom a postára tenni.

TÁBORNOK.
Ezer köszönet, szépasszony!

LEONARDA.
Ismét a szakállával játszik... Ugyan mondja, min jártatja eszét?

TÁBORNOK.
Én? - Talán itt írjak? (Az íróasztal felé megy.)

LEONARDA.
Itt, igen; és pedig szemem láttára.

TÁBORNOK (tollat vesz a kezébe).

LEONARDA (eszmét kap).
Vagy úgy! Tudom. - Ha lakására megy, egy másik levelet ír, melyben azt visszavonja. Nos?

TÁBORNOK.
Természetesen.

LEONARDA (gúnykacajjal).
Ön javíthatatlan. Én lemondok önről.

TÁBORNOK.
Véghetetlen sajnálnám. - No de most már megízlelhetjük a cigarettákat, ugye?

LEONARDA.
Nem.

TÁBORNOK.
De csak kilovagol?

LEONARDA.
Nem.

TÁBORNOK.
Estére eljöhetek?

LEONARDA.
Nem leszek honn.

TÁBORNOK.
De holnap reggel csak kilovagol?

LEONARDA.
Nem tudom.

TÁBORNOK.
Bátorkodom majd reggel eljönni s ez iránt alázattal kérdést intézni önhöz. Asszonyom, jó napot!

LEONARDA (a háttér felé nézve).
Ki van ott? Ki az az idegen úr az ajtóban?

TÁBORNOK (hátratekint; gúnyosan).
Ez?... (Kacag.)