Bianca 369.
Author: Yvonne Lindsay; Anna DePalo; Brenda Jackson
Date: 2026-08-31
Description: "Yvonne Lindsay: Hawaii kaland Három éve nem volt szabadságon, ezért Ali úgy dönt, Hawaiira utazik pihenni. Hamarosan megismerkedik egy jóképű fiatalemberrel, és a romantikus vacsorát követően a lány hotelszobájában kötnek ki. Másnap azonban Ali egyedül ébred. Biztos benne, hogy soha többé nem látja viszont egyéjszakás kalandját, de a sors útjai kifürkészhetetlenek… Anna DePalo: Ami Vegasban történik… Belinda éppen kimondaná az igent a templomban, amikor megjelenik két évvel korábbi egyéjszakás partnere, Colin Granville, és közli, anno nem érvénytelenítették Vegasban kötött házasságukat. Ráadá
Publisher: Vinton Kiadó Kft.
Rights: © Dolce Vita Trust, 2014 – © Anna DePalo, 2011 – © Brenda Streater Jackson, 2011 – Vinton Kiadó Kft., 2026

Yvonne Lindsay

Hawaii kaland

Anna DePalo

Ami Vegasban történik…

Brenda Jackson

Túladagolt érzelmek

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Enterprises ULC-vel létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved including the right of reproduction in whole or in part in any form. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Enterprises ULC. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© Dolce Vita Trust, 2014 – Vinton Kiadó Kft., 2026
A mű eredeti címe: The Child They Didn’t Expect (Harlequin, Desire)
Második, átdolgozott kiadás. (Első megjelenés: 2017)
Magyarra fordította: Szabó Júlia

© Anna DePalo, 2011 – Vinton Kiadó Kft., 2026
A mű eredeti címe: Improperly Wed (Silhouette, Desire)
Második, átdolgozott kiadás. (Első megjelenés: 2014)
Magyarra fordította: Gaáli István

© Brenda Streater Jackson, 2011 – Vinton Kiadó Kft., 2026
A mű eredeti címe: A Wife for a Westmoreland (Silhouette, Desire)
Második, átdolgozott kiadás. (Első megjelenés: 2013)
Magyarra fordította: Harcsa Henrietta

Nyomtatásban megjelent: a BIANCA 369. számában, 2026.

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-615-108-207-2

A Bianca a Vinton Kiadó Kft. időszaki kiadványa

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2026

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Telefon: +36-30-300-9899; e-mail-cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Yvonne Lindsay

Hawaii kaland

1. FEJEZET

Ronin éberen bámult bele a sötétségbe.

Karjába egy idegen nő simult. Érezte testének lágy domborulatait, hallotta ritmikus lélegzését. Noha dús, sötétbarna haja a fülét csiklandozta, nem mert mozdulni, nehogy felébressze a lányt. Fárasztó éjszaka állt mögöttük.

Ronin rendszerint nem ment bele futó kalandokba, szóval ez az éjszaka határozottan kivételesnek számított.

A lány, aki – mint kiderült – hozzá hasonlóan szintén Új-Zélandról érkezett, azonnal feltűnt neki, amikor belépett a hatalmas szállodakomplexum tengerparti éttermébe. A pillantásuk találkozott, és a férfi úgy érezte, mintha villámcsapás érte volna. Még sosem tapasztalt ilyesmit. Ezért aztán nem is tiltakozott, amikor a főpincér azzal a kéréssel fordult hozzá, hadd ültesse le a hölgyet Ronin asztalához. Annyira tele volt ugyanis az étterem, hogy különben el kellett volna küldenie.

A vacsora folyamán a pár hevesen flörtölni kezdett, és olyan erős volt a vonzódás, hogy az étkezés végeztével sem váltak el egymástól. Inkább táncolni mentek, majd sétáltak egyet a waikiki strandon a holdfényben. Aztán Ali magával vitte a férfit a szállodai szobájába, ahol szenvedélyesen egymásnak estek.

Ronin arra gondolt, mennyire megdöbbennének a barátai, ha elmesélné nekik, hogy egy vadidegen lánnyal töltötte az éjszakát. Rendszerint nem cselekedett ösztönből. Már csak a szakmájából adódóan is roppant józan és megfontolt volt, minden helyzetet gondosan elemzett, mielőtt cselekedett volna. De ezekből a tulajdonságaiból semmi sem látszott a tegnapi, varázslatos este folyamán. Varázslatos… Már ez a szó is idegen tőle. Egyáltalán nem illett a táblázatokból, számokból és tényekből összerakott kis világába.

Ali felsóhajtott álmában, és oldalt fordult, aminek következtében kicsit távolabb került a férfitól. Ronin ösztönösen utána akart nyúlni, hogy visszahúzza, amikor meghallotta, hogy rezeg a telefonja. Emlékezett rá, hogy a készüléket a nadrágzsebében hagyta, a nadrágja viszont a többi ruhájával együtt valahol a földön hevert összegyűrve.

Kimászott az ágyból, és rápillantott az órájára: hajnali öt. Szóval az itteni ügyfele aligha telefonálhat. Valószínűleg új-zélandi a hívás. De Új-Zélandon most körülbelül hajnali négy lehet. Ki az ördög van ébren ilyenkor? Vagy téves hívás, vagy nagyon nagy lehet a baj…

Végre megtalálta a telefonját, bement a fürdőszobába, és bezárta az ajtót maga mögött. Az apja izgatott, elgyötört hangját hallotta a vonal túlfeléről.

– Apa, kérlek, beszélj lassabban! – szólt rá az idős férfira. – Alig értelek…

– CeeCeeről van szó, fiam… A húgod halott. És R. J. is.

Jéghideg rettenet tört Roninra, amikor a szörnyű szavak elhatoltak a tudatáig. Ez egyszerűen nem lehet igaz! Gyönyörű, életvidám húga, aki ráadásul terhessége utolsó hónapjában járt, halott? Ilyen egyszerűen nincs! Három nappal azelőtt, amikor utoljára látta, még semmi baja nem volt.

– Mi történt, apa? – kérdezte elfúló hangon. – Mondd el, mi történt!

– Beindult a szülés. R. J.-jel elindultak a kórházba, de egy részeg őrült a piros lámpára ügyet sem vetve beléjük rohant egy kereszteződésben. R. J. azonnal meghalt, a húgod a műtőasztalon vesztette életét…

Az édesapja felzokogott. Ronin nyelt egy nagyot.

– És mi van a kicsivel?

– Császármetszéssel világra segítették a kisfiút. Az ő élete sem sokon múlott, de végül sikerült megmenteniük. CeeCee életéért azonban hiába küzdöttek az orvosok. Túlságosan súlyosak voltak a sérülései.

A fájdalom teljes erővel csapott le Roninra. A testvére tehát halott, viszont van egy unokaöccse… A várva várt kisbaba mindjárt a megszületése pillanatában árva lett. Csak nagy erőfeszítés árán sikerült rendeznie a gondolatait.

– Anyával mi van? Hogy bírja?

– Sokkos állapotban van. Bár igazából én is… És aggódom anyádért. Nem tudom, a szíve hogy fogja bírni. Szükségünk van rád, fiam.

– Megyek, amilyen gyorsan csak tudok.

Ronin megígérte, hogy jelentkezik, amint kideríti, mikor indul a következő gép. Aztán nehéz szívvel befejezte a beszélgetést. Lüktető homlokát a hűs csempéhez támasztotta, és vett pár nagy levegőt. Fontos, hogy megőrizze a nyugalmát, és higgadtan cselekedjen. Ez rendszerint nem is esett nehezére, de most…

Amikor sikerült végre összeszednie magát, visszatért a szobába, és összegyűjtötte a földről a ruháit. Sietve felöltözött, arra azonban ügyelt, hogy ne csapjon zajt. Amikor elhagyta a szobát, csak egy gondolat foglalkoztatta: hogyan juthatna haza mihamarabb?

Hosszú volt a repülőút Új-Zélandra. Annál is inkább, mert a gép Brisbane-ben is leszállt. Ronin választhatott volna közvetlen járatot is, de egy másodpercig sem akart tétlenül várakozni. Ez volt az első járat a szülőföldje felé, így hát erre szállt fel.

Azzal ütötte agyon az időt, hogy gondolatban összeállította a teendői listáját. Értesíteni a rokonokat, barátokat, ismerősöket, megszervezni a temetést, elintézni a papírmunkát…

De akármilyen hosszú és alapos listát készített, a bensőjében tomboló fájdalom csak nem akart csillapulni.

Aztán egyszer mégiscsak véget ért a tizenöt órás repülőút, és Ronin túlesett az útlevélvizsgálaton. Amikor kilépett az érkezési oldalon, azonnal meglátta a várakozók között apja sápadt arcát. Megindultak egymás felé, és összeölelkeztek. Jó érzés volt, vigasztaló. Ronin egy másodpercre megint kisfiúnak érezte magát, de csak addig, míg észre nem vette, hogy az apja minden ízében reszket. Rájött, hogy a helyzet megfordult: az öregnek sokkal nagyobb szüksége van vigaszra, mint neki.

– Úgy örülök, hogy itt vagy, fiam! Tényleg… – Az idősebb férfi hangja elcsuklott. Az elmúlt néhány nap alatt mintha éveket öregedett volna.

– Én is, apa, én is.

Éjfél is elmúlt, mire a reptérről a szülők Mission Bay-i otthonába értek. Ronin apja óvatosan vezetett a sötét, eső áztatta utakon. Minden egyes közlekedési lámpánál egy másodperccel tovább időzött, mint rendesen. Ronin gondolatai visszaröppentek a lányhoz, akit Hawaiin hagyott. Csak most villant eszébe, milyen rossz üzenete van annak, hogy se szó, se beszéd kereket oldott. Fel kellene hívnia a szállodát, hátha el tudná érni valahogy.

Mit is mondott, mikor utazik haza? Ronin erősen törte a fejét, de nem jutott eszébe a dátum, pedig különben remek memóriája volt. A fájdalom és a kimerültség annyira leszívta az agyát, hogy semmire sem emlékezett.

De most úgyis a család az első, gondolta, amikor elérték az aucklandi kikötőtől nem messze lévő apartmanházat, ahol a szülei laktak.

Ali még akkor is szenvedett az időeltolódás okozta fáradtságtól, amikor beért a munkahelyére, A legjobb a babának irodájába.

Jó döntés volt Hawaiira utazni szabadságra. Régóta vágyott rá, és most végre megcsinálta. Legközelebb viszont veszi a fáradságot és keres egy olyan légitársaságot, melynek a gépei normális időben indulnak.

Persze még sokkal hangulatosabb lett volna, ha valakivel párban utazik, de annak is megvannak az előnyei, ha az embernek senkihez sem kell alkalmazkodnia. Ha nem kell tekintettel lenni senkire, ha mindig azt csinálhatja, amihez éppen kedve van. Az elmúlt három éve azzal telt, hogy Ali felépítette a vállalkozását. Pihenni nemigen volt ideje ez alatt az időszak alatt, így aztán most nagyon ráfért a nyaralás.

Arra számított, hogy energiától és tettvágytól duzzadón fog hazatérni, ehelyett teljesen összetört, és a sebeit nyalogatta. Pedig igazából nem volt miért szomorkodnia. Ronin csak egy nyári kaland volt, néhány órás ismeretség, semmi több. De furcsamód, noha előzetesen semmit nem várt a férfitól, most mégis becsapva érezte magát.

Tudta, hogy ez nevetséges. És semmi ahhoz képest, hogy öt évvel ezelőtt elhagyta a férje egy másik nő miatt. Mégis nagyon fájt a szíve. Rosszulesett neki, hogy Ronin egyetlen szó nélkül otthagyta, miután olyan gyönyörű estét és éjszakát töltöttek együtt. Ali sosem hitte volna, hogy egyszer sutba dobja az elveit, és minden további nélkül hajlandó lesz ágyba bújni egy idegennel.

Annál kellemetlenebb meglepetés volt másnap reggel egyedül ébredni. Mégis mibe került volna a férfinak lefirkantani egy néhány szavas, semmitmondó üzenetet?

Felejtsd el! – szólt rá szigorúan magára. Semmi értelme ezen rágódni. Sokkal csúnyább dolgokat is kihevertél már.

Amúgy sem akart tartós kapcsolatot, ez fel sem merült benne. Jól megvolt egyedül. Az életét teljesen kitöltötte a munkája, a szerelem nem szerepelt a tervei között. Már azt sem nagyon értette, hogyan zavarhatta így össze egy jóképű idegen és egy holdfényes éjszaka. Lám, ismét bebizonyosodott, hogy nem éri meg felrúgni az elveit. Távol kell magától tartania a férfiakat, ha nem akar újra és újra csalódni.

Ali emelt fővel sétált be az irodába, és derűsen odaköszönt a fogadópultnál ülő Debnek, aki nemcsak a munkatársa, hanem a legjobb barátnője is volt.

– Jó reggelt! Hiányoztam?

– Jaj, nagyon! Annyi minden történt, hogy azt sem tudom, hol kezdjem! – hadarta a másik lány. – De előbb mesélj te! Milyen volt Hawaii? Tényleg olyan szép, mint a képeken?

– Még sokkal szebb – mosolygott Ali. – Különösen napnyugtakor. Gyere, mutatok pár fotót!

Azzal előhúzta a telefonját, és Deb nem győzött álmélkodni a fényképek láttán.

– Biztos vagy benne, hogy nem egy képeslapot sikerült lefényképezned? – tréfálkozott egy naplementéről készült fotó láttán.

Ali jól emlékezett arra az estére. Hogyan változott az ég alja először narancsszínűre, aztán rózsaszínre, végül pedig lilásra, miközben a pálmafák körvonalai egyre feketébben sötétlettek a látóhatáron. Ezen az estén találkozott Roninnal, ezen az estén feküdt le először valakivel a válása óta. Jól emlékezett a pillanatra is, amikor meglátta a férfit a szálloda halljában. Épp csak találkozott a tekintetük, miközben elsiettek egymás mellett, de Ali szíve egyszerre sebesebben kezdett dobogni. Az első dolog, ami feltűnt neki a férfin, az a magassága volt. Meg az izmai. Meg hogy erőt és eltökéltséget sugárzott minden mozdulata. Második körben az illatát érzékelte. A könnyű, friss férfikölnit, mely leginkább a hűs tengeri szélhez hasonlított.

A karjuk a másodperc törtrészére összeért, és Alinek elakadt a lélegzete. Olyan rég fordult elő, hogy megkívánt valakit, hogy már el is felejtette, milyen érzés. Az a furcsa, bizsergető szédülés és a forróság, mely az alhasból kiindulva elárasztja az ember testét…

A férfi bocsánatot kért, Ali azonban megszólalni sem tudott, csupán biccentett. Csak amikor már Ronin jó néhány méternyire volt tőle, akkor döbbent rá, hogy új-zélandi akcentusa van, tehát valószínűleg honfitársak. A férfi az étterembe igyekezett, ahol leült az egyik asztalhoz. Nem sokkal később már Ali is ennél az asztalnál ült, ugyanis máshol nem volt hely…

A lány gyorsan elhessegette a gyönyörű éjszaka fájdalmas emlékét, már csak azért is, nehogy a barátnője észrevegyen rajta valamit.

– Egészen biztos.

– Remélem, sikerült megismerkedned valakivel! Mesélj, olyan kíváncsi vagyok!

Ali nagy nehezen összehozott egy könnyed mosolyt.

– Nem azért mentem Hawaiira, hogy bepasizzak, hanem hogy kipihenjem magam. Úgyhogy inkább te mesélj, mi történt itthon, mialatt távol voltam! – Ali elégedett volt magával, hogy ilyen ügyesen sikerült témát váltania.

Jó húsz percbe telt, mire Deb összefoglalta, milyen megrendeléseik érkeztek az elmúlt időszakban. A legjobb a babának széles körű szolgáltatásokat kínált a kisgyermekesek részére. A babaváró bulik és a születésnapi zsúrok megszervezésétől kezdve a babakelengye összeállításán át egészen a bébiszitter kiválasztásáig és a babaszoba berendezéséig mindent vállaltak, ami a szülők életét megkönnyítette. Beletelt némi időbe természetesen, mire beindult az üzlet, de három év után Ali elégedetten hátradőlhetett. A kemény munka meghozta gyümölcsét. Az ajánlásoknak köszönhetően egyre nőtt az ügyfelek száma, ennél több megrendelést már csak új alkalmazottak felvételével tudtak volna teljesíteni.

Keserédes volt ez a munka egy olyan nő számára, mint Ali, akinek nem lehetett gyermeke.

Pedig már kislány korában is bolondult a kicsikért, világéletében sok gyerekről, nagy családról álmodott. Gimnáziumi szerelme, későbbi férje, Richard osztotta ezt a hozzáállását, csakhogy nem sokkal az esküvő után kiderült: Ali meddő.

Nagy csapás volt ez mindkettejük számára. Ali úgy gondolta, együtt képesek lesznek megküzdeni ezzel a nehéz élethelyzettel is, de sajnos Richard innentől kezdve más szemmel nézett rá. Részéről lassan elmúlt a szerelem, és végül elhagyta Alit egy másik nőért.

Az elmúlt évek során a lány megtanult együtt élni a fájdalommal, pedig nem volt könnyű. Legfőképpen úgy, hogy három családos nővére volt, és minden összejövetelen nagy gyerekzsivaj vette körül. De azért valahogy sikerült. A legjobb a babának célt adott az életének, és átsegítette a legnehezebb időszakon.

– Holdenék babaváró bulija nagyon jól sikerült – újságolta Deb, visszazökkentve barátnőjét a valóságba. – A játékok nagy sikert arattak, csakúgy mint a meglepetésmuffinok.

– Megköszönted a pékség dolgozóinak a gyors segítséget? Az életünket mentették meg, nélkülük nem tudom, mit csináltunk volna, miután a beszállítónk cserben hagyott. – Ali borzongva emlékezett vissza az elutazása előtti nap izgalmaira. Kis híján le kellett mondania a nyaralását.

– Persze, még virágot is küldtem. A tulaj felhívott, és közölte, hogy máskor is szívesen dolgozna velünk. Ja, és tegnap kaptunk egy új felkérést.

– Régi ügyféltől?

– Nem, egy vadiújtól. Első megbízás. Egyszer beszéltünk, és már alá is írta a szerződést.

– Csak úgy? – csodálkozott Ali.

– Bizony! – sugárzott Deb. – Nagyon meggyőző lehettem.

A megrendelésig vezető út rendszerint hosszú volt, és rögös. Több megbeszélés, flipchart-bemutató és tárgyalás előzte meg. Az nem úgy van, hogy egy megrendelés csak úgy beesik az ajtón, azért keményen meg kell dolgozni. Vagy legalábbis eddig még mindig meg kellett.

Ali arcára nyilván kiült az elképedés, mert Deb magyarázkodni kezdett:

– Én is nagyon elcsodálkoztam, gondolhatod. De a pasinak sürgős a dolog, mert a baba már megszületett. Valami baj lehet vele, mert még kórházban van, és mielőtt hazahozzák, kész kell lennie a gyerekszobának. De jól figyelj, mert ez még nem minden! – emelte fel a mutatóujját a lány. – Teljesen szabad kezet kapsz a tervezésben, és a rendelkezésedre álló pénzkeret sincs korlátozva.

– Na ne! Ez egészen biztos?

– Hogyne lenne az! A megbízónk még aznap visszaküldte futárszolgálattal az aláírt szerződést, a megbízási díj pedig már be is érkezett a számlánkra.

Ali átvette az összetűzött, többoldalas dokumentumot, melyet Deb nyújtott feléje, és átfutotta. A lendületes aláírást nem tudta elolvasni, a szerződő fél pedig egy cég volt, nem pedig egy magánember. Ali még sosem hallott a REM Consultingról, de ez persze semmit sem jelentett.

– Nos – mondta lassan, megfontoltan –, ez eléggé igazinak tűnik.

– Az is. Azt szeretnék, ha még ma átmennél, és nekilátnál a munkának. Nagyon úgy hangzott a telefonban, mintha a pasasnak sejtelme sem lenne róla, mit akar. Furcsa egy kicsit az egész… De az biztos, hogy fontos neki a dolog, és mihamarabb túl akar lenni rajta. Megígértem neki, hogy ma háromra odamész.

Ali elfojtott egy sóhajt. Nem bánta volna, ha az első napját az irodában töltheti, és megválaszolhatja az elmúlt héten beérkezett leveleket. De úgy látszik, a munka dandárja estére marad. No, nem mintha nagy tervei lettek volna estére…

– Akkor kénytelen leszek összekapni magam.

– Teszek fel friss kávét. Addig elkezdheted átnézni az e-mailjeidet.

– Kösz, Deb. A kávé életmentő lesz.

A délelőtt gyorsan elszállt. Ali az íróasztala mellett ebédelt – pontosabban bekapott egy szendvicset, miközben a megrendeléseket és az érdeklődő megkereséseket átnézte. Mivel Deb kezelte a beérkező hívásokat, elég jól haladt. Ha este otthon is ilyen tempóban folytatja a munkát, holnap délutánra talán utol is éri önmagát.

Amikor Deb benyitott hozzá az irodába, csodálkozva kapta fel a fejét.

– Máris mennem kell?

– Igen, jobb, ha indulsz. Megnéztem a közlekedési híreket, és a délre vezető utakon máris eléggé sűrű a forgalom, szóval ha időben oda akarsz érni Whitfordba, akkor indulnod kellene.

– Értem. – Ali felállt. – És köszönöm.

Majdnem egy óra kellett hozzá, hogy Ali elérje úti célját, úgyhogy hálásan gondolt Debre, mert ha nem hallgat rá, bizony elkésett volna. Pedig mindig is fontos erénynek tartotta a pontosságot. Csak olyankor csúszott meg időnként, ha belemélyedt a munkába, de ilyenkor a barátnője időben figyelmeztette.

Ali izgatottan nézett a tárgyalás elé. Még soha senki nem adott neki teljesen szabad kezet egy gyerekszoba berendezésekor. Az ügyfelek általában pontosan tudták, mire vágynak. Fura volt, hogy ezúttal épp az ellenkezője a helyzet. Másrészről ha a baba csak néhány nap múlva jön ki a kórházból, akkor nem is olyan kevés az idő. A feladat elvégezhető. Nyilván koraszülés történt, és a szülők azt hitték, még bőven van idejük a gyerekszobán gondolkodni, ám a sors közbeszólt.

Ali eltöprengett, vajon hol dolgozhatnak a baba szülei, ha megengedhetik magunknak, hogy ilyen jó környéken lakjanak, ráadásul szabad kezet adjanak a lakberendezőnek. A GPS felhívta a figyelmét, hogy hamarosan le kell kanyarodnia jobbra, és Ali felkészült az irányváltoztatásra. Hamar megtalálta a házat, és amikor bemondta a nevét a kaputelefonba, a kapu azonnal kinyílt.

A hosszú feljáró méltóságteljesen kígyózott fel a lankás domboldalon. Kétfelől tehenek legeltek, a közeli tóban kacsák úszkáltak. Milyen gyönyörű! – gondolta Ali. Boldog lehet az a gyerek, aki ilyen körülmények között cseperedik fel.

Végre feltűnt a ház, egy krémszínű téglákból emelt épület, palaszürke sátortetővel. Lenyűgöző látványt nyújtott, mégis kellemesen visszafogott volt. Az útról nem sok látszott belőle, csak közelebb érve bontakozott ki a szépsége. Milyen fantasztikus kilátás nyílhat a házból a Waitemata kikötőre és a Hauraki-öbölre!

A lány leállította a kocsit, aztán összeszedte a holmiját, végül kiszállt a kocsiból. Fura érzés kerítette hatalmába, ami meglehetősen hasonlított a félelemre. Pedig ennek semmi értelme… Miért kellene félnie az új ügyféltől? Talán azért ideges, mert mindjárt az első találkozásra a helyszínen kerül sor?

Ali megnyomta a csengőt, melynek hangja hosszan visszhangzott az előcsarnok márványoszlopai között. Aztán megfordult, még mindig a kilátásban gyönyörködve. Rendszerint legalább kétszer találkozott az ügyfelekkel, mire meglátogatta őket az otthonukban, vagyis volt alkalma kitapasztalni, rokonszenvesek-e a kliensek, és képes lesz-e velük együtt dolgozni. Ez esetben ezek az első tapogatózó lépések teljesen kimaradtak.

Ha gyerekről van szó, a munka mindig roppant személyes természetű. Ezért is annyira fontos, hogy mindjárt a kezdet kezdetén értsék egymást, és egy hullámhosszon legyenek. Ali remélte, hogy így lesz. A szép, lankás táj, a távolban csillogó tó nagyon tetszett neki, máris egy csomó remek ötlete volt a berendezést illetően. Nagy csalódás lenne, ha nem találná meg a hangot a szülőkkel.

Hallotta, ahogy nyílik a háta mögött az ajtó, mire mosolyogva megfordult, de már a következő pillanatban az ajkára fagyott a mosoly, amikor meglátta a sötétszőke, kék szemű, enyhén borostás állú férfit.

Ronin Marshall volt az. A férfi, akivel Hawaiin ágyba bújt.

Az utolsó ember a földön, akinek a felbukkanására számított.

És a legeslegutolsó, aki látni szeretett volna ezen a helyen.

2. FEJEZET

Ronin kétszer is alaposan megnézte a lányt, mire az agya kapcsolt, és rájött, ki áll előtte. Elsőre egyszerűen nem akart hinni a szemének.

– Ali?

A lány hangja már a kaputelefonon át is ismerős volt neki, de akkor még nem sejtett semmi rosszat. Ali döbbenten bámult rá, de egy másodperccel később már rendezte a sorait. Világosszürke ceruzaszoknyát viselt, és lazacszínű selyemblúzt – maga volt az elegáns üzletasszony prototípusa. A blúz színe nagyon szépen kiemelte bőre barnaságát és szürkéskék szemét. A férfi furcsamód nem emlékezett a szeme színére. Bár talán nem is olyan különös ez annak tudatában, hogy minden, amit együtt csináltak, sötétben, illetőleg gyertyafénynél zajlott.

– Itt valami tévedés lesz – mondta hűvösen a lány. – Vagy lehet, hogy mégsem? Te adtál megbízást a cégemnek gyerekszoba kialakítására?

– A titkárnőm talált meg benneteket a neten, igazából ő szervezte le az egészet.

– Neked van szükséged gyerekszobára?

– Igen. Gyere be! – A férfi hátralépett, és egy kézmozdulattal behívta. – Sejtelmem sem volt, hogy te leszel az.

– És zavar, hogy én jöttem? – kérdezett vissza élesen Ali.

A szeme villámlott, és Ronin rájött, hogy a lány dühös rá. Elég fura érzés volt. Zavarba ejtő.

– Nem, egyáltalán nem. Biztosan nagyon jó vagy a szakmádban. Egyszerűen csak nem számítottam rá, hogy viszontlátlak. Akartam üzenetet hagyni neked a szállodában, de már kijelentkeztél, mire odatelefonáltam.

Válasz helyett Ali kétkedőn megemelte tökéletesen formált szemöldökét. Nyilvánvalóan nem hitt neki. Ronin felsóhajtott. Most aztán tényleg volt elég baja, nem tudott egy sértett nő érzéseire is tekintettel lenni. Komoly feladat várt rá, és szüksége volt a lány segítségére.

A délelőtti temetés szörnyű volt, Ronin még mindig nem tért egészen magához. Az idegeit alaposan megtépázta az elmúlt három nap.

– Nézd – kezdte békülékenyen –, tartozom neked egy bocsánatkéréssel. Nem kezdhetnénk elölről? – És kezet nyújtott.

Ali habozott egy másodpercig, de végül elfogadta a feléje nyújtott békejobbot. És rögtön meg is bánta. Mintha villám csapott volna belé, pedig csak egy futó érintés volt… Pont úgy, mint a legelső alkalommal, amikor a férfi hozzáért. Tehát még mindig megvan köztük ez a különös vonzódás.

– Dehogyisnem – vágta rá, és elhúzta a kezét. – Térjünk a lényegre!

A lényegre… Ronin bólintott. Lelki szemei előtt illetlen képek jelentek meg arról, amit nem is olyan régen a hawaii szálloda egyik szobájában műveltek. De Ali is elvörösödött, szóval valójában aligha olyan szenvtelen, mint mutatja.

Nem mintha bármi jelentősége lenne annak, mit érez a lány. Ha ragaszkodik ahhoz, hogy úgy tegyenek, mintha idegenek volnának, Ronin kénytelen lesz tiszteletben tartani a kívánságát.

– Erre! – A férfi végigkísérte a folyosón, majd kinyitotta az ajtót, mely a nappaliba vezetett. – Kérlek, foglalj helyet! Hozhatok valamit? Teát, kávét? Valami hideg innivalót?

– Vizet kérek, köszönöm – felelte Ali, majd leereszkedett egy kényelmesnek tűnő székre.

Egy perccel később a férfi visszatért egy palack ásványvízzel és két pohárral.

– Méltányolom, hogy ilyen rövid határidővel is vállaltátok a munkát – törte meg a csendet, miközben vizet töltött a poharakba.

– A legjobb a babának büszke rá, hogy mindenben igyekszik megfelelni az ügyfelek elvárásainak, Mr. Marshall – felelte mereven a lány, majd elővette a tabletjét.

Ronin figyelte, amint a képernyő életre kel Ali ujjai alatt, és arra gondolt, milyen érzés volt, amikor ezek az ujjak az ő testén siklottak ide-oda.

– Ronin – helyesbített gépiesen, hiszen mégsem idegenek. Attól, hogy most üzleti ügyben találkoznak, még lefeküdtek egymással. Nem hagyhatja, hogy Ali magázza!

A lány biccentett, de továbbra is állhatatosan kerülte a tekintetét.

– Egészen pontosan mi az, amire szükséged van?

– Minden – vágta rá Ronin, és egyszerre megint elfogta a tehetetlenség érzése.

CeeCee és R. J. temetése maga volt a pokol, csak még véglegesebbé tette a fiatal emberpár halálát. Ronin szülei a halotti tor után azonnal a kórházba mentek, Ronin ellenben hazahajtott, hiszen találkozója volt Alivel, és ez most mindennél fontosabbnak tűnt. Mire hazahozza a babát, megfelelő környezetet kell teremtenie számára.

Hirtelen elfogta a félelem. Mi lesz, ha túl sokat vállalt magára, és ebbe a feladatba beletörik a bicskája? Biztos, hogy jól döntött, amikor elhatározta, hogy magához veszi az unokaöccsét? Hiszen az unokanővére, Julia felajánlotta, hogy a sajátjaival együtt felneveli CeeCee kisfiát. Gyakorlata van bőven két gyerek után, és mivel a lányok már iskolások, ideje is volna a babával foglalkozni, aki így igazi családban cseperedhetne.

Az, hogy Ronin a gyerek gyámja, egyáltalán nem jelenti azt, hogy neki is kell felnevelnie. Gondoskodhatna róla másként is. Elvégre nemcsak hogy napi tíz-tizenkét órát dolgozik, de rengeteget utazik is, sokszor napokra elhagyja az országot. Még csak felesége vagy barátnője sincsen, aki átvállalhatná tőle a feladat oroszlánrészét. Nem, Ronin életében aztán végképp nincs hely egy kisbabának, vélekedett Julia.

CeeCee és R. J. azonban egyértelműen fogalmaztak a végrendeletükben. Haláluk esetén Roninra bízták a gyereküket. A férfi megdörgölte a szemét, és próbálta elfojtani az újra feltámadó fájdalmat. Tartozik annyival a húgának, hogy teljesíti a végakaratát. Egyébként is átgondolta a dolgot, és meghozta a döntést. A munkája azzal járt, hogy nap mint nap problémákat kellett elemeznie, és megtalálni rájuk a leghatékonyabb megoldást. És ehhez a legjobbakra volt szüksége. Mind kiderült, Ali Carter is egy ezek közül.

– Hogy egészen őszinte legyek, fogalmam sincs róla, mit kell tennem – folytatta.

– Akkor jó, hogy hozzánk fordultál – felelte Ali gépiesen. – Tényleg nincs még semmije a kicsinek?

– Nincs. CeeCee elég babonás volt, semmit nem akart venni, míg a baba meg nem születik. És nekünk is megtiltotta, hogy ajándékokkal halmozzuk el. Még babaváró buli sem volt.

Ali homloka egy pillanatra ráncba szaladt, de csak olyan rövid időre, hogy a férfiban felmerült, csak képzelődött.

Ali vett egy nagy lélegzetet.

– Mikor hozzátok haza a gyereket?

– Ha minden jól megy, tíz nap múlva.

A lány beírt valamit a tabletjébe, és bár semmiféle érzelem nem tükröződött az arcán, Ronin esküdni mert volna rá, hogy még mindig haragszik. Nem értette, mi a baj. Amiatt neheztelne, hogy Hawaiin úgy jött el tőle, hogy el sem búcsúzott?

– Nézd, ami azt a múltkori éjszakát illeti…

Ali felpillantott a képernyőről.

– Milyen éjszakát? Ja, vagy úgy! Szerintem felejtsük el. Megköszönném, ha mostantól kezdve csak a munkára szorítkoznánk.

Hát legalább megpróbálta. Arról már nem ő tehet, ha a lány ilyen elutasító.

Valamiért mégsem tudta ezt félvállról venni. Igen, határozottan sajnálta, hogy nem ismerheti meg közelebbről Ms. Alison Cartert.

Ali próbált a kis képernyőre összpontosítani. Épp elkészítette a tennivalók listáját arra az esetre, ha elvállalja a feladatot. Ha? Mégis kit akar átverni? A cége nem utasíthatja el ezt a megbízást. Hiszen aláírt szerződésük van, sőt Ronin már fizetett is. Kénytelen lesz tehát elvégezni, amivel megbízták.

Forrt benne a düh. Soha életében nem esett még ennyire nehezére, hogy higgadtan viselkedjék. Micsoda aljas gazember az, aki megcsalja a mindenórás terhes feleségét?!

Ali maga is egy hűtlen férj áldozata volt, és nem szeretett arra gondolni, hogy most ő játszotta a harmadik szerepét. Ha tudja, hogy Ronin nős, soha, de soha nem állt volna szóba vele!

Ivott egy nagy korty vizet. Kétségbeesett próbálkozás volt, hogy csillapítsa fellobbanó haragját.

Mert hát igen, Ronin tényleg őrült jóképű, de az még egyáltalán nem minden.

Alávaló fráter! – füstölgött, majd gyorsan felhajtotta a maradék vizet, és az asztalra tette a poharat, hogy csak úgy koppant. A megnyerő külső semmit sem ér, ha nem társul hozzá néhány fontosabb erény, például a becsületesség és a megbízhatóság.

Ali egy pillanatra lehunyta a szemét, és fohászkodott, hogy legyen ereje végigcsinálni ezt a találkozót. Tudta, hogy nem lesz könnyű, mert pillanatnyilag az is zavarta, hogy egy levegőt kell szívnia a férfival.

Csak sajnálni tudta a feleségét és a gyerekét.

Elhatározta, hogy mihamarabb letudja a feladatot, mert még véletlenül sem akart a fiatal anyával összefutni. Nem tudott volna a szemébe nézni azok után, ami történt.

– Mi lenne, ha megmutatnád nekem azt a szobát, amelyet gyerekszobává akarsz alakíttatni? Le kellene mérnem, mekkora hely áll rendelkezésre.

– Hát persze. – Ronin felugrott a székről. – Menjünk! Odafenn van az emeleten.

Ali is felállt, és követte a férfit felfelé a lépcsőn. Közben próbált nem figyelni a kellemes illatra, mely Roninból áradt, és arra, milyen ingerlően feszül izmos fenekén a vászonnadrág. De hiába, mert a férfi minden mozdulatáról, minden lélegzetvételéről az együtt töltött édes-bűnös éjszaka jutott eszébe. Ami persze nem is volt egy egész éjszaka, csupán néhány óra. És különben is, semmi oka nincs rá, hogy megőrizze jó emlékezetében ezeket az órákat. Hiszen már tudja, hogy Ronin Marshall aljas házasságtörő!

– Több hálószoba is van odafent. A bébiszittereknek rendelkezésére áll majd a vendéglakosztály a folyosó végén. Két hálószoba tartozik hozzá, két fürdő, egy nappali és egy konyhasarok.

Ali biccentett. Nincs abban semmi rendkívüli, hogy gazdag családok bébiszitter szolgálatait veszik igénybe. Bár amit Ronin mondott, az egészen úgy hangzott, mintha egyszerre több gyerekcsőszt is alkalmazni akarna.

A férfi kinyitott egy ajtót, és beléptek a tágas, levegős hálóba.

– Ez a szoba pontosan a vendéglakosztály mellett van, és arra gondoltam, hogy itt alakítom ki a gyerekszobát.

Ali körbepillantott, és rögtön észrevette az igényes és értékes bútorokat.

– Van, amit meg akarsz tartani a berendezésből? Mondjuk az ágyat?

– Hogy a baba abban aludjon? – Ronin csodálkozó pillantást vetett a lányra, Ali pedig alig tudta elfojtani a sóhaját.

Hogyhogy a felesége egyáltalán nem beszélt neki semmi ilyesmiről? Hiszen akinek gyereke születik, azért a kilenc hónap során valamennyire csak megbarátkozik a témával?

– Nem, még elég sokáig nem alhat ilyen ágyban. Majd csak évek múlva – magyarázta, és próbálta nem kimutatni, mit gondol azokról az apákról, akiknek ennyire nincs fogalmuk egy csecsemő igényeiről. – Egyelőre azt mondanám, a komód maradjon, a többi bútort vigyétek át máshová. – Végigsimított az ódon komód felszínén. – Méghozzá minél hamarabb. Egy-két napon belül el kellene kezdeni a festést és a tapétázást.

– Találsz embert ilyen gyorsan? – lepődött meg Ronin.

– Embert mindig találni, a kérdés az, mennyiért.

A férfi bólintott.

– Rendben. Akkor holnapra kivitetem a bútorokat. És hálás vagyok, hogy minden más feladatot leveszel a vállamról.

– Ezért kapom a pénzemet – felelte a lány, és már vette is elő a mérőszalagot, hogy lemérje a szobát, az ablakokat, az ajtókat.

Amikor megérkezett a házhoz, még tele volt ötletekkel. Mostanra azonban mintha elfújták volna a lelkesedését, ugyanis rájött, hogy a megbízója egy gazember. Alig várta, hogy visszatérhessen az irodába, és az egész munkát Deb nyakába sózza.

– Hát akkor azt hiszem, végeztünk – mondta derűsen, és hangja csengése nem is állhatott volna nagyobb ellentétben azzal, amit érzett. – Hamarosan jelentkezem.

– Ennyi volt? – csodálkozott a férfi.

– Mára igen.

– Jó. Nem akarsz még maradni egy kicsit? – Ronin megnyerőn Alire mosolygott. – Elmondhatnád, mit tervezel, beszélhetnél az ötleteidről. Tudom, kicsit megkéstem ezzel az egésszel, de azért szeretném érteni a munkádat. Már csak azért is, hogy segíthessek.

– Mr. Marshall…

– Ronin. Úgy gondolom, elég fura lenne, ha a vezetéknevemen szólítanál.

A lány az ajkába harapott.

– Most vissza kell mennem az irodába.

– Nézd, nagyon sajnálom, hogy nem búcsúztam el, és nem hagytam üzenetet sem, de…

– Nem kell bocsánatot kérned. Nem tartozol nekem semmivel. És egyedül is kitalálok.

Ali egy percig sem akarta tovább hallgatni a férfi szánalmas mentegetőzését. Semmi sem szépíthette meg utólag ezt a csúnya históriát. Lefeküdt egy nős férfival, aki képes volt megcsalni a terhes feleségét. Ez megbocsáthatatlan! Emellett még undorító is.

Ali kicsörtetett a szobából, de a lépcsőhöz érve meghallotta maga mögött Ronin lépteit. Már a bejárati ajtó kilincsén volt a keze, amikor felcsendült a férfi hangja.

– Ali… Köszönöm, hogy eljöttél. Nagyon hálás vagyok, hogy elfogadtad a felkérésemet.

– Ez a munkám. Nyugodt lehetsz, a te babád is a legjobbat kapja.

Ronin kezet nyújtott, a lány vonakodva elfogadta. Szerette volna a minimumra korlátozni a testi érintkezést kettejük között. De hiába volt óvatos, mit sem ért. A levegő szinte szikrázott, és az érintés ismét a jól ismert villámcsapásszerű érzéssel járt. Gyorsan elkapta hát a kezét, és kimenekült a házból. Ronin követte, de a lépcső tetején megállt, onnan nézte, ahogy a lány elhajt.

Ali közben megnyugodva figyelte, hogy a férfi szálas alakja mind kisebb lesz a visszapillantó tükörben.

Ez egyszerűen nem igazság! – méltatlankodott magában, miközben elhagyta a birtokot. Először a férje, aztán Ronin Marshall… Hát őt kizárólag hűtlen pasasokkal hozza össze a sors? Mivel érdemelte ki ezt a büntetést?

Erre a kérdésre talán soha nem fogja megtudni a választ, ezzel tisztában volt. Azt azonban rég tudta, hogy a Ronin Marshall-féle alakoknak semmi sem szent az életben, és épp ezért nincs veszítenivalójuk.

3. FEJEZET

Két nappal később Ronin felbőszülten rontott be A legjobb a babának irodájába, és türelmetlenül nyomni kezdte a fogadópult végében lévő csengőgombot, mivel az íróasztalnál az előtérben nem volt senki. Dühítette, hogy mostanában kizárólag Ali munkatársnőjével beszélhetett, és a lány valami átlátszó kifogással lerázta, valahányszor el akarta érni.

Ronin különben elég ritkán veszítette el a türelmét, de ezen nagyon felháborodott.

Zajt hallott az ajtó felől, mely a belső irodába vezetett, és amikor felnézett, egyenesen Ali szürkéskék szemébe tekintett.

– Miért nem te vagy most ott nálam? – vonta kérdőre.

– Mert más dolgom van, de odaküldtem a kolléganőmet – hangzott a nyugodt válasz. – Talán van valami baj?

– Még kérded?

– Talán csak nem azzal vádolsz minket, hogy a cégem nem fordít elegendő figyelmet a megbízásodra?

– Azt sérelmezem, hogy nem személyesen te végzed a munkát.

Ali kihúzta magát, és dacosan felvetette az állát.

– Deb a kezdetektől velem dolgozik, ugyanúgy ért mindenhez, ahogy én. Éppúgy alkalmas rá, hogy megtervezze és kialakítsa a gyerekszobádat, mint ahogy én is.

– Hát persze. Én úgy tudom, Deb a titkárnő, aki felveszi a telefont.

– Kis cég vagyunk. Mindenki csinál mindent.

– Ha szabad megkérdeznem, hány olyan megbízást vitt már végig, ahol ennyire szorított az idő, mint az én esetemben?

– Még egyet sem, ez az első, de minden lépését felügyelem.

– Az nem elég!

– A szerződésedet a céggel kötötted, nem személy szerint velem – mondta olyan szenvtelenül a lány, hogy Ronin fel tudott volna robbanni dühében.

– Akkor is te leszel az, aki a feladatot elvégzi. Te, és senki más!

– Kényszeríteni akarsz?

– Csak ha muszáj, de remélem, nem lesz rá szükség. A céged azzal a reklámszlogennel hirdeti magát, hogy a legjobbat kínálja a kisgyerekes családoknak. Ha jól értettem, ez a filozófiátok, nem?

– Még mindig nem értem, mi bajod.

Ali nagyon jól csinálta. Fölényesnek és összeszedettnek tűnt. Ha nem lett volna az alig észrevehető remegés a hangjában, senki sem mondta volna meg, mennyire feszült. De a férfit nem tudta becsapni.

– Csak annyi, hogy abban a tudatban bíztalak meg benneteket, hogy tényleg a legjobbat kapom, nem pedig a második legjobbat.

– Már megmondtam, hogy Deb épp olyan rátermett, mint én! – csattant fel Ali. – Sőt sokkal alkalmasabb a munkára, mint én, ő ugyanis ég a vágytól, hogy elvégezze ezt a feladatot, amit rólam nem lehet elmondani.

– Szóval elismered, hogy magántermészetű indokok játszanak szerepet abban, hogy nem adod meg nekem azt a minőségű szolgáltatást, amit a weboldalad ígér.

– Na de…

– Ez nem profi üzletasszonyra vall.

– A szolgáltatásunk nem lesz attól alacsonyabb színvonalú, hogy nem személyesen én végzem.

– Az alkalmazottad akkor sem te vagy. Én téged akarlak! – És tényleg. Minden tekintetben… Ezt persze nem mondta ki Ronin, a lány mégis elsápadt, majd elvörösödött.

– Nos, az élet már csak olyan, hogy nem mindig kapjuk meg azt, amit szeretnénk.

– Áruld el, miért nem akarsz dolgozni ezen a munkán?

– Magadtól nem jöttél rá? – Ali hangja emelkedett egy oktávot. Ezzel betelt a pohár. Képtelen volt tovább türtőztetni magát. – Hát mert rosszul vagyok a magadfajta alakoktól. Érted? Rosszul vagyok! Úgynevezett üzleti ügyben Hawaiira repülsz, kinézel magadnak egy akármilyen nőt, elszórakozol vele, aztán másnap hazatérsz a tökéletes életedbe, a kedves kis feleségedhez, mintha mi sem történt volna. És nyilván mindenki meg van győződve róla, hogy mintaférj és mintaapa vagy. Látod, ez az, ami szerintem nem oké. És ez az, amiért nem akarom, hogy közöm legyen hozzád! Most boldog vagy?

Ronin csak állt, mintha villám sújtotta volna.

– Nem vagyok nős – mondta végül megtörve a csendet.

– Na ne mondd! És azt hiszed, hogy ez bocsánatos bűnné teszi, amit elkövettél? Teljesen mindegy, hogy barátnőd van-e, élettársad vagy feleséged. Egykutya! Megcsaltad a gyereked anyját! Az én erkölcsi felfogásom szerint mocsok, hazug alak vagy!

Ronin elfojtotta kirobbanni készülő dühét.

– Nem vagyok nős – ismételte meg. – És nem élek tartós kapcsolatban sem. A gyerek nem az enyém, csak a nagybátyja vagyok. A törvényes gyámja.

– A… törvényes gyámja? – visszhangozta Ali, és idegesen lesimította a blúzát.

– Úgy van. A halott húgom kisfiáról van szó. – A férfi felsóhajtott. Most, hogy kimondta, megint felszakadt a seb. – Nem ülhetnénk le valahol, és beszélhetnénk meg ezt a dolgot értelmes emberek módjára?

Ali az irodájára mutatott.

– Gyere!

A szíve vadul zakatolt. Feldúlta, hogy olyan szörnyűségeket vágott a férfi fejéhez. Soha életében nem veszítette még így el az önuralmát. Legfőképp egy ügyféllel szemben nem. De ez az egész sok volt neki. A válása óta egyetlenegyszer érzett kísértést arra, hogy megbízzon egy férfiban, és aztán kiderült, hogy az illető gyerekszobát akar berendeztetni vele… Ebből a tényből mindenki téves következtetéseket vont volna le, szóval idáig rendben van a dolog, mégsem lett volna szabad nekiesnie Roninnak. Nem volt joga ahhoz, hogy kígyót-békát kiabáljon rá.

Ráadásul kiderült, hogy a gyerek nem az övé. Mi több, nem is nős…

Ezek után örülhet, ha a férfi nem fogja eltépni a szerződést, és nem sétál ki az ajtón.

– Foglalj helyet! – Ali jégbe hűtött vizet hozott egy kancsóban, és kitöltötte két pohárba. – Ha esetleg szomjas lennél… Azt hiszem, mindkettőnkre ráférne valami erősebb, de nem tartok alkoholt az irodában.

– Köszönöm, jó lesz a víz is. – Ronin elvette a poharát, és egy hajtásra kiitta.

– Elnézést kérek, amiért elhamarkodottan ítélkeztem – mondta a lány, majd leült az íróasztalához. – És hogy mindennek elmondtalak. Őszinte részvétem a húgod miatt.

Csak most tűntek fel neki a fekete karikák a férfi szeme alatt. Mintha napok óta nem aludt volna szegény…

– Köszönöm – dünnyögte Ronin. – Ezért kellett olyan hirtelen felkerekednem akkor éjjel Hawaiiról. Apám felhívott kora hajnalban, hogy a húgom és a férje halálos autóbalesetet szenvedett. Az unokaöcsém életét sürgősségi császármetszéssel megmentették, de a testvérem meghalt a műtőasztalon. Amikor elhagytam a szobádat, olyan voltam, mint egy robot. Azt sem tudtam, mit csinálok, képtelen voltam tisztán gondolkodni. Csak azt tudtam, hogy haza kell mennem mindenképpen. Amikor rájöttem, milyen csúnyán és félreérthetően bántam veled, már késő volt. Hiába hívtam fel a szállodát, hiába akartam üzenetet hagyni, a hotelben azt mondták, már kiköltöztél.

– Értem – suttogta Ali, és tényleg értette. Neki is volt három nővére, akik mind nagyon közel álltak hozzá. Szívből megsajnálta a férfit. – Hasonló helyzetben nyilván én is pontosan ezt tettem volna.

– A múlt hét maga volt a pokol – mesélte Ronin. – Egy csomó dolgot el kellett intéznem, egy csomó embert értesítenem kellett… – Fáradtan megdörgölte az arcát. – És aztán itt van még a gyerek is… Kicsivel könnyebb dolgom lenne most, ha CeeCee nem olyan babonás, és legalább a legszükségesebbeket megveszi a fiának… Akkor egyszerűen csak át kellett volna hozatnom a bútorokat meg a babafelszerelést.

– A szüleid hogy vannak? Bírják?

– Nem mondhatnám. Teljesen összetörtek. Anyám szívbeteg, és a tragédia miatt sokat romlott az állapota.

Ali együttérzése fokozódott, ahogy az elgyötört Ronint hallgatta.

– Ez rettenetes! Ha segíthetek valamiben, csak szólj!

– Segíthetsz – nézett rá nyomatékkal a férfi. – Az adott körülmények között talán már megérted, miért akarom, hogy személyesen te alakítsd ki azt a gyerekszobát. Mindennek tökéletesnek kell lennie. Nem akarok hibákat, tévedéseket.

Ali persze megismételhette volna, hogy a munkatársa éppolyan ügyes és hozzáértő, mint ő, de az adott helyzetben jobbnak látta, ha nem erősködik tovább.

– Megígéred, hogy te veszed át a munkát? – nézett a szemébe Ronin, és a tekintetéből annyi, de annyi remény sugárzott!

– Még többet is ígérek: mindketten csak a te gyerekszobádon dolgozunk majd egészen addig, míg minden el nem készül. Tényleg sürget az idő, és ketten mégiscsak többre megyünk. Deb máris szervezi a munkásokat, én pedig nekiállok a bútorok kiválasztásának.

A férfi feszültsége lassan múlni kezdett.

– Jó – mondta és felsóhajtott. – Olyan fura ez az egész – vallotta be. – Mindig is gondoltam, hogy egyszer lesz gyerekem, de nem egészen így képzeltem a dolgot.

Felállt, és Ali követte a példáját. Az ajtóban azonban Ronin hirtelen visszafordult.

– Holnap otthonról dolgozom. Te is ott leszel?

Ali gondolatban végigfutotta a tennivalók listáját, és lassan bólintott.

– Valószínűleg ebéd után érkezem. Viszem a függönymintákat, hogy lássam, mi illik a gyerekszobába.

– Csodás. Akkor majd bevisszük az adataidat a biometrikus leolvasóba a kapunál, hogy szabadon jöhess-mehess.

– Ennyire megbízol bennem?

– Miért, nem kéne? – nevetett Ronin. – Csak szólj, ha el kell zárnom a családi ezüstöt.

Ali mosolyogva megrázta a fejét, és arra gondolt, hogy ezzel az egyszerű trükkel a férfi gondoskodik róla, hogy ne Deb legyen az, aki ki-be jár a házába, hanem ő. A gondolat tagadhatatlanul keltett benne némi jóleső izgalmat. Ami most, hogy már tudja, Ronin nem házasságtörő, talán nem is olyan elítélendő dolog.

Amikor Deb visszatért az irodába, Ali óvatosan közölte vele, hogy az ügyfél kívánságára ezentúl együttes erővel tevékenykednek majd a Marshall-gyerekszoba berendezésén. A barátnője méltósággal viselte a hírt.

– Bőven lesz munka mindkettőnk számára – vonta meg a vállát, ám aztán kutató pillantást vetett Alire. – De vajon miért nem tudok szabadulni a gondolattól, hogy valamit elhallgatsz előlem?

Ali szerette volna ugyan megtartani a titkát, de képtelen volt hazudni Debnek.

– Nem szeretnék belemenni a részletekbe, de az a helyzet, hogy már Hawaiin megismerkedtem Roninnal. Jól elvoltunk, de semmi komoly, érted? Mégis amikor újra találkoztunk, kiakadtam, mert azt hittem, hogy az övé a gyerek.

– Ó! – sóhajtott fel Deb. – Értem. Bizonyára megviselt a dolog.

– Neki sem volt sokkal könnyebb – felelte Ali, amikor arra gondolt, milyen szörnyűségeket vágott a férfi fejéhez.

– De mostanra mindent tisztáztatok?

– Úgy tűnik.

– És fogtok még találkozni? Most nem a munkára gondolok, hanem egyébként – vigyorodott el Deb.

Ali a fejét rázta.

– Nem hiszem, Roninnak van elég baja. Elveszítette a testvérét meg a sógorát és nemcsak a pici babáról kell gondoskodnia, de a beteg, öreg szüleiről is.

– Ez nagyon úgy hangzik, mintha ráférne szegényre egy kis szórakozás – kacsintott rá a barátnője.

– Erősen kétlem, hogy lesz ideje szórakozni az elkövetkező egy-másfél évben – szögezte le Ali. – Most pedig lássuk, hogy néz ki a szoba jelenleg!

Nagy nehezen sikerült témát váltania. Deb megmutatta neki a fotókat, melyeket a tabletjével készített a galambszürkére festett falakról és a hófehér díszcsíkokról. Ali elismerőn bólogatott. A festők szép munkát végeztek.

– Jól és gyorsan dolgoznak az emberek – állapította meg. – Talán nem ártana, ha valamiféle prémiumot kapnának. A büdzsénk lehetővé teszi, ugye?

Deb egyetértett vele. Aztán együtt átfutották a beszerzendő holmik listáját. Ali elhatározta, hogy megkérdezi Ronintól, a kórházban milyen tápszerrel etetik a csöppséget, hiszen ebből is be kell szerezni egy nagyobb készletet, mire a kisfiú hazaköltözik.

Amikor a munkanap véget ért, Ali becsukta az irodát, és elindult Mount Eden-i kis lakása felé. Izgatottság töltötte el, és próbálta bebeszélni magának, hogy ez az érdekes, új megbízás miatt van, nem pedig azért, mert másnap viszontlátja Ronint.

A válása után elhatározta, hogy megőrzi a függetlenségét. Szóba sem jöhet tehát, hogy viszonyt kezdjen egy olyan férfival, mint Ronin Marshall.

4. FEJEZET

Aznap már vagy századszor csengettek, és Ronin ingerülten felsóhajtott. Nem is hitte volna, hogy ilyen hatalmas vállalkozás berendezni egy babaszobát. Azt hitte, ettől még teljes nyugalomban dolgozhat otthon, ehhez képest a folyamatosan érkező munkások, futárok, bútorszállítók rohama lehetetlenné tette számára, hogy a munkájára összpontosítson. Az előcsarnokban mindenütt kartondobozok hevertek, és neki sejtelme sem volt arról, mi van bennük, és mikor kerülnek el onnan.

– Látom, elkezdődött az ostromállapot – somolygott Ali, miután a férfi beengedte a lakásba.

– Jól látod – morogta Ronin. – Nem bántam volna, ha már jóval hamarabb megérkezel. Akkor talán tudtam volna dolgozni egy kicsit.

– Sajnálom. Jöttem, amint tudtam. – A lány megmutatta a függönymintákkal teli nagy albumot.

– Add ide, majd én megfogom – udvariaskodott a férfi. – Elég nehéznek látszik.

– Köszönöm. Még van belőle néhány a kocsiban.

– Komolyan? – Ronin őszintén elcsodálkozott.

– A lehető legkomolyabban – nevetett Ali.

Azzal lendületesen sarkon fordult és visszasietett az autójához, Ronin követte. Amikor a lány lehajolt, hogy kivegye az albumokat a hátsó ülésről, a férfi szeme gömbölyű fenekére tapadt, melynek minden részlete kirajzolódott a szűk szabású, vékony nadrágban.

– Úristen, mennyi minta! – szörnyülködött, miután Ali, kezében a hatalmas albumokkal, felegyenesedett.

– És ez még nem minden. Sokkal több van ennél, de ide csak ezek jöhetnek szóba.

Ronin elvette tőle a vaskos gyűjtőket, aztán visszatértek a házba. Az előtérben Ali megállt, és áttanulmányozta a különféle kartondobozok feliratait. Végezetül jegyzetelni kezdett a tabletjébe, majd felvett pár kisebb dobozt.

– Menjünk fel! – javasolta. – Szeretném hallani a véleményedet a szövetekről.

– Nem biztos, hogy sokra mész velem – szabadkozott a férfi. – A színekhez nem nagyon értek. Az efféle feladatokat mindig… – CeeCeere hagyom, akarta mondani, de elharapta a mondat végét. A húga belsőépítész volt, és imádta a szakmáját. Arra eszmélt, hogy Ali még mindig várakozón néz rá. – Az efféle feladatokat mindig olyanokra hagyom, akik ezen a téren jóval ügyesebbek nálam – fejezte be végül ügyesen a mondatot.

– Semmi kifogásom ellene, ha minden döntést rám bízol – felelte a lány. – Csak gondoltam, hátha neked is van véleményed az ügyben. Végül is a te házadról beszélünk.

– Felviszem ezeket a mintákat, aztán magadra hagylak – mondta Ronin. – Hamarosan telefonkonferenciám kezdődik egy vietnami ügyfelemmel, ami legalább egy óráig tart. Megkérnélek, hogy addig fogadd a beérkező szállítókat.

– Ez csak természetes. Úgyis itt vagyok egész délután. Háromra az utolsó bútor is itt lesz, és szeretném összerakni őket.

– Rendben. Ja, és ahogy megígértem, ha végzek a megbeszéléssel, betáplálom az adataidat a biztonsági rendszerünkbe, hogy szabadon jöhess-mehess.

Együtt sétáltak fel az emeletre. Ronin meglepődött, amikor belépett a gyerekszobának szánt helyiségbe. Nem hitte volna, hogy máris ilyen komoly változások fogadják. A két segédkertészt bízta meg, hogy vigyék le az itteni bútorokat a garázs melletti raktárba. Amikor utoljára itt járt, még egy festékfoltos ponyva borította a padlót, és a falat egy kék-sárga mozaik díszítette. Mostanra a mozaik eltűnt, és a fal a világosszürke egy kellemes, meleg árnyalatában pompázott. Az ablakkereteket és a szegélyléceket gyönyörű fehérre mázolták.

– Nagyon jól néz ki – állapította meg elismerőn, majd a földre tette a függönymintákat.

– Szerintem is – mosolygott a lány. – Először világoskékre akartam festetni a falakat, de Deb rábeszélt a szürkére, és igaza volt, mert ez később is jó lesz, ha a baba már nem baba többé. A levehető díszcsíkok pedig szépen lezárják a teret.

Ronin nem nagyon értette, miről beszél, pedig nagyon szerette volna. Mérnökként inkább a teljesítményről meg a statikáról szokott értekezni, esetleg a magasépítészeti megoldásokról. A lakberendezéshez a legkevésbé sem értett.

Ali megint az anyagminták fölé hajolt, és rövid keresgélés után előszedett egy leheletfinom, hófehér anyagot. Aztán előre- és hátralapozott párszor, hogy újabb mintákat szedjen elő, melyek – legalábbis Ronin szerint – mind pont ugyanúgy néztek ki.

– Tessék! – adta oda az egyiket Ali, ami egy-két árnyalattal talán sötétebb volt a többinél. – Odatartanád az ablak elé? Szeretném látni, hogyan harmonizál a szoba összképével.

A férfi tette, amit mondott, de legnagyobb meglepetésére a lány hevesen megrázta a fejét.

– Mi az? Nem jó a szín?

– De nem ám. Most ezt a másikat, légy szíves!

Ronin teljesen egyformának látta az anyagmintákat, de azért engedelmeskedett.

– Ez már sokkal jobb lesz – bólogatott Ali, majd oldalt hajtotta a fejét, és hátrált egy lépést. – Igen, ez tökéletes.

– Én az égvilágon semmi különbséget nem látok a kettő között – vallotta be a férfi.

Ali szemtelenül elvigyorodott.

– Akkor jó, hogy minket bíztál meg a feladattal, és nem magad csináltad.

Hirtelen visszatért az a kötetlen, évődő hangulat, ami még Hawaiin alakult ki köztük.

Ronin boldog volt. Mióta viszontlátta Alit, erre vágyott, erre a gondtalan könnyedségre. Arra az érzésre, hogy egy kalandos felfedezőúton vesz részt.

– Ali… – kezdte, és tétován tett egy lépést a lány felé.

– Igen?

– Csak azt szeretném mondani, hogy… – Ebben a pillanatban rezegni kezdett a farzsebében lévő telefon. A kijelzőre pillantott, és látta, hogy az irodából keresik. – Sajnálom, de ezt muszáj felvennem.

– Persze, nem gond. Ha kell valami, tudod, hol találsz. – Ali fogta az anyagmintákkal teli albumot, és elfordult.

A férfi orrát megcsapta édes, virágos illata, mely érzéki emlékeket idézett fel benne. De a kezében tovább rezgett a telefon.

– Halló! – vakkantotta a mobilba, és határozott léptekkel elhagyta a gyerekszobát, de minél inkább távolodott a lánytól, annál nehezebb lett a szíve.

Talán mert rossz irányba tart?

Micsoda pillanat volt! – gondolta Ali Ronin távozása után. A másodperc törtrészéig azt hitte, a férfi meg fogja csókolni. Úgy nézett rá, mintha erre készülne. Mintha csak ketten lennének a világon, senki más. A szíve vadul dobogni kezdett már attól is, hogy eszébe jutott ez a pillanat.

Az ajkába harapott, ami még mindig bizsergett a meg sem kapott csóktól. Vagyis a vonzódás kettejük között mit sem csökkent a nyaralás óta.

Indulatosan becsapta a mintákkal teli albumot. Nem értette, miért foglalkoztatja ennyire ez a dolog. Hiszen napnál világosabb, hogy köztük nem lehet semmi komoly. Már csak azért sem, mert a férfi az ügyfele. És egy anyátlan kisgyerek jóléte, boldogsága a tét.

Ó, mit meg nem adna érte, ha ő lehetne ennek a kicsinek a pótmamája! Ha táplálhatná, gondoskodhatna róla, nevelhetné, szerethetné!

Miután kiderült, hogy sosem lesz vér szerinti gyereke, Ali úgy tervezte, örökbe fogad egy vagy több csöppséget. A férje élénken tiltakozott, de a lány abban reménykedett, hogy idővel megváltozik a véleménye. Adott hát neki időt, amit Richard arra használt, hogy megcsalta.

Mivel Ali meddőnek bizonyult, keresett magának egy másik nőt, akitől megkaphatta a saját, vér szerinti utódokat.

Fájdalmas lecke volt, Ali még most sem heverte ki teljesen, hogy a szeretett férfi iránta való érzései attól függtek, meg tudja-e őt ajándékozni gyerekkel, vagy sem. Ez még jobban fájt neki, mint a meddőség ténye. Ha nem lehet gyereke, akkor ő már nem is szerethető?

Az önbecsülése súlyos károkat szenvedett a válással, és nem volt biztos benne, kiheveri-e valaha ezt a csapást annyira, hogy képes lesz újra megbízni egy férfiban. Pláne azok után, hogy az első közös éjszakájukat követően Ronin is egy szó nélkül otthagyta… Mi van, ha megint csalódnia kell benne?

Ez persze ostoba kérdés volt, és csöppet sem időszerű. Roninnak a munkája mellett hamarosan egy újszülöttről kell gondoskodnia. Aligha lesz ideje egy kapcsolatra. Szóval elég kicsi rá az esély, hogy a férfi megpróbálja elcsábítani.

Sajnos…

A nap hátralévő részében Ali azzal töltötte az időt, hogy kipakolta a dobozokat. Néhány bútort össze is kellett állítani, így behozta a szerszámosládáját a kocsiból. Aztán levette a magas sarkúját, és elkezdte összerakni a rácsos ágyat meg a pelenkázóasztalt.

Miután az ágy a helyére került, a szoba már kezdett hasonlítani egy gyerekszobára, és a lányt eltöltötte az öröm. Jó érzés volt, hogy ismét sikerült egy biztonságos, meleg és ugyanakkor szép kis fészket kialakítania egy csöppség számára. Csoda, hogy ennyire szereti a munkáját?

Épp letérdelt, és kiterítette a földre a pelenkázóasztal összeszerelésére vonatkozó útmutatót, amikor zajt hallott az ajtó felől. Odapillantott, és Ronint látta meg a küszöbön. Gyorsan felállt. Így, hogy nem volt rajta cipő, még szembeötlőbb volt a magasságkülönbség kettejük között.

– Jól megy a munka? – érdeklődött a férfi, miközben körbehordozta a pillantását a szobában.

– Persze, mindjárt kész vagyok. Már csak egy létrára lenne szükségem, hogy felszereljem a forgókát a babaágy fölé.

– Van egy a garázsban. Felhozom – ajánlotta a férfi.

– Kösz. Addig összerakom a pelenkázót. Ha itt a létra, felteszem a zenélő forgót, és már kész is leszek mára.

– El akarsz menni? – Ronin csalódottnak tűnt. – Abban reménykedtem, hogy eljössz velem a kikötőbe vacsorázni. Van ott pár kellemes kis étterem, ahonnan csodás kilátás nyílik a vitorláskikötőre.

– Vacsorázni? – álmélkodott Ali.

– Aha. Tudod, az az étkezés, melyet az emberek a kora esti órákban, lefekvés előtt szoktak megejteni.

A lány nevetett, de aztán rájött, hogy ez nagyon is komoly dolog. Itt a remek alkalom, hogy tisztázza Roninnal: muszáj szigorúan üzleti keretek között tartaniuk a kapcsolatukat.

– Jó, veled megyek – vágta rá rövid gondolkodás után.

5. FEJEZET

Ali számára furcsamód egyszerre tűnt roppant hosszúnak és nagyon rövidnek a kikötőbe vezető autóút. Közben lopva Ronin szép, keskeny kezét tanulmányozta, hosszú, karcsú ujjait, melyek a bőrbevonatú kormánykeréken pihentek. Melege lett, mert még jól emlékezett rá, milyen érzés volt, amikor ezek az ujjak a testét cirógatták. Az emlékek hatására egyszerre szaporábban dobogott a szíve, és a vére is átforrósodott.

Amikor elérték a parkolót, a lány figyelme kénytelen-kelletlen a környezet felé fordult. A vitorláskikötő szinte fürdőzött az alkonyi napfényben, a pálmafák bólogattak a lágy szélben, és erről önkéntelenül eszébe jutott egy másik tengerparti naplemente és egy másik vacsora. Amit egy különleges éjszaka követett…

Nyugtalanul fészkelődni kezdett az ülésben.

– Milyen szép itt.

– Igen – helyeselt a férfi, majd miután kiszállt, megkerülte a kocsit, hogy kinyissa az ajtót Alinek.

Aztán gálánsan felajánlotta a kezét, a lány pedig meggondolatlanul elfogadta. Amikor egymáshoz értek, azonnal jött az áramütésszerű érzés. Vajon el fog ez múlni valaha? – merült fel a kérdés a lányban.

Anélkül, hogy a kezét egy pillanatra is elengedte volna, Ronin bevezette Alit az egyik étterembe. Abba, ahonnan a legszebb kilátás nyílt az élénk forgalmú kompkikötőre.