I.

Pihenés, alvás, fizetés

Névváltoztatási okirat. Visi Mónika Erzsébet Budapest XII. kerületében, 1976. június 14-én született, anyja születési neve: Linz Babett. Születési családi nevét Maxima névre, születési utónevét Mónika Roberta névre változtatta. Ennek mi értelme volt?

Amikor eljöttem otthonról, volt egy nagyon nagy veszekedés apukámmal, mondhatni, rendesen kidobott otthonról. Nem volt hova mennem, így lementem egy balatoni bárba, táncolni. Onnantól kezdve egyedül élek, egyedül finanszírozom és irányítom az életemet. Nekem soha senki nem segített, egyedül bevállaltam mindent…

És eljutottam oda, hogy amikor le kellett írni a nevemet, idegrohamot kaptam, már le se bírtam írni…

A Mónika nevet meg akartam tartani mindenféleképpen, mert azt mindig szerettem, azonosulni tudtam vele. A második nevem, az Erzsébet helyett inkább apukám anyukájának a nevét akartam viselni. Plusz a Roberta valahogy mindig is tetszett, a Maximát pedig a hivatali tisztviselők adták nekem. Nézegettük a neveknek a jelentését, kértem, hogy segítsenek, mert nem tudok választani. Ők ezt javasolták. A Maxima azt jelenti, hogy teljes, tökéletes, meg ilyesmik. A Mónika és a Roberta eleve latin név, a Roberta jelentése holdfény, ragyogás és a többi. A Mónikának olyasmi jelentése van, hogy istennő. Azt mondták, jó, akkor legyen egy teljesen tökéletes vezetéknevem, így lett a Maxima. Végül Maxima Mónika Roberta lettem. Ellenben hivatalosan már több mint tizenöt éve a művésznevemet használom, tehát utoljára Monique Covét lettem, amit tizenkilenc éves korom óta ismer az egész világ.

1.

„A húgom heroin-túladagolásban halt meg, és nem volt még huszonkét éves. Mos sírok, de majd folytatom.”

Megtaláltam a naplómat. 1992. január 3-án, pénteken kezdtem írni. Már indultam volna a repülőtérre, amikor eszembe jutott, hogy valami olvasnivalót vigyek magammal. Rémlett, hogy amikor legutóbb otthon voltam, az apám kihajított az ajtón egy sporttáskát, ami tele volt a cuccaimmal. Bizonyítványok, babák, mindenféle szirszar, amit egy lány elrak emlékbe, hogy aztán amikor otthagyja a szüleit, ezek egyikét se vigye magával. Nem igazán kellett kutatnom a táskában, rögtön kezembe került az első és egyetlen naplóm. Ócska kis füzet. Közelebbről olyan hússzor ötcentis, nem túlságosan vastag, nejlonborítású notesz, a borítón rózsaszín ruhás Barbie baba: óriási kék szemek, darázsderék, hátrafésült óriási szőke hajzuhatag, majdnem hónaljig érő fehér kesztyű, kezében fehér legyező. Hogy vettem-e, vagy valakitől kaptam, arra már nem emlékszem, de egyértelmű, hogy ilyennek kellett lennie annak a naplónak, amely ahhoz a kislányhoz tartozott, aki tizenhat évesen voltam. Rózsaszínű álom, és persze a gyötrő vágy, hogy én legyek a másik Barbie baba.

Milyen érdekes, hogy 1992. január 3-án, pénteken kezdtem írni a naplómat, és említést sem teszek arról, mi történt karácsonykor. Alig több mint egy hét telt el, és nem írtam arról, hogy majdnem felgyújtottam a házat. Az apám, az anyám meg a húgom szenteste a konyhában a nagy asztalnál terítettek a vacsorához, én a nappaliban a földön kuporogtam, a karácsonyfát néztem. Valódi gyertyák égtek rajta, finom illatuk volt, de én egyáltalán nem voltam ünnepi hangulatban. Az apám már egy hete megmondta, hogy ajándékról szó sem lehet, mert nincs pénz, a húgom pedig sírógörcsöt kapott, mert nem bírja a feszültséget. Egy ócska, szar mackónadrágban meg egy kinyúlt pulóverben ücsörögtem a fa előtt, néztem az ezüst- meg aranyszínű papírba csomagolt szaloncukrokat, amiket anyámék még óvodáskoromban vettek. Aztán amikor már tényleg úgy éreztem, hogy az idegességtől hánynom kell, feldöntöttem a karácsonyfát! Az egyik gyertya a szekrény mellett felhalmozott újsághalomra dőlt, aztán amikor a lángok már magasra csaptak, akkor jött be az apám ordítva. Felrántotta a szőnyeget, azzal oltotta el a tüzet. Én csak ültem a padlón, és nem tudtam megmozdulni. Annyira merev voltam, hogy az apámék együttes erővel se tudtak felállítani. Néhány éve a televízióban valami természetfilmre kapcsoltam. Egy gyönyörű nőstény oroszlánt vett körbe egy falka hiéna valahol Afrikában. Már lemenőben volt a nap, villogtak a hiénák szemei, a nőstény oroszlán egy ideig körbe-körbe forgott, aztán egy pillanat alatt lemerevedett, az egész teste remegett, a hiénák egyre szorosabban vették körbe. Pontosan úgy dermedt kővé, mint annak idején én, amikor a feldöntött karácsonyfa gyertyája felgyújtotta az újságokat, meg kis híján a szekrényt is. Pontosan tudtam, mit érez az oroszlán! Azt, hogy mindjárt vége, a hiénák széttépik – és ő képtelen védekezni. Ugyanezt érezem azon a szentestén. Bennégek a házban… nem féltem, tudomásul vettem. Aztán az apám megvert. Csak annyi maradt meg bennem, hogy nem fájt. Remegett a dühtől, összevissza csépelt a kezeivel. Céltalanul, ösztönből. Az anyám karnyújtásnyira állt tőlünk, de nem mozdult. A húgom már jócskán elmúlt tíz, de mint egy hisztis baba, vergődött a földön, vinnyogott, a fejét beleverte a padlóba, a szék meg az asztal lábába. Az apám nem tudta koordinálni a mozdulatait, mintha utolsó erejével borította volna a lángoló újsághalomra a szőnyeget. Az anyám próbálta felállítani a fenyőfát, de szúrták a tűlevelek, a konyhából hozott egy konyharuhát, azzal fogta meg a fa törzsét. A történtek már rémesen távoliak, de arra azért jól emlékszem, hogy amikor kiszabadultam az apám szorításából, a húgom mellé kuporodtam, és simogattam a haját. Amikor abbahagyta a zokogást, mondtam neki, hogy ha egyszer nagy leszek, rengeteg pénzt fogok keresni, és veszek neki egy Barbie babát. Azóta majdnem harminc év eltelt, és csak akkor gondoltam arra, hogy kellett volna vennem a húgomnak egy Barbie babát, amikor temettük. Amikor elöntött a rengeteg részvétnyilvánítás szóban meg interneten, nem rázott meg annyira a halála. Egyre csak azt hajtogattam, hogy heroin-túladagolás… heroin-túladagolás…

Na, ezt a naplót vittem magammal a repülőre. Gondoltam, mire landolunk Miamiban, a végére is érek. Más kérdés, hogy ebből nem lett semmi. Egy hármas ülésnél a belső ablak melletti ülést kaptam, aztán mellém került egy nyolcvanvalahány éves bácsi, akit a kerekesszékéből emeltek a helyére. Nem volt túl jó állapotban, valami cső is lógott ki az orrából. Ápolt öregember volt, jó volt az illata. A felesége egy, a férjénél néhány évvel fiatalabb, hetven körüli nő, minden órában kétszer áttörölgette az arcát, a nyakát, a füleit, a kezeit. Amikor kávéztunk, a hölgy rám mosolygott, én meg mondtam neki, hogy irigylem, óriási élmény látni, mennyire szeretik egymást. Kérdeztem, hogy mi a titkuk. – Az esküvő előtt elkezdtem stoppolni egy harisnyát, aztán félretettem, mondtam a vőlegényemnek, hogy majd egyszer a vége felé, majd akkor befejezem. Még nem jött el az ideje – jött a válasz. Aztán ő kérdezte meg, nekem van-e férjem. Mondtam, hogy nincs. Megkérdezte, hogy miért, hiszen csinos, sőt majdnem gyönyörű lány vagyok. Mondtam, hogy ez nagyon hízelgő, de a foglalkozásom miatt lehetetlen férjhez mennem. Megkérdezte, hogy miféle foglalkozásról van szó. Elárultam neki: pornósztár vagyok.

Morfondír:

Pornósztár vagyok? Elég hülyén hangzik, mert rosszul veszi ki magát, ha valaki azt mondja magáról, hogy sztár. Még akkor is, ha tényleg sztár. Senki nem nevetné ki Cristiano Ronaldót, ha azt mondaná, hogy ő futballsztár, John Travoltát, aki filmsztár, vagy, mondjuk, nálunk Vitray Tamást, aki ízig-vérig magyar tévésztár. Vannak persze olyan nevetséges „világsztárok”, akiket csak nálunk, Magyarországon ismernek, de a helyzet az, hogy én tényleg világsztár vagyok, illetve voltam. Hgy hogyan lettem azzá? Igazából magam sem tudom. Remélem, a naplómból kiderül.

A pornóiparnak… itt azért meg kell állni, mert az emberek óriási többségének fogalma sincs arról, hogy tényleg egy iparágról van szó. Meggyőződésem, hogy semmivel nem különbözik a pornóipar, mondjuk, az élelmiszeripartól, azon belül is a csokoládégyártástól. Csokoládét azért állítanak össze, hogy aztán a terméket elfogyasszák. Mert mi a különbség egy pornófilm és egy tábla csoki között? Mind a kettő termék: mindkettőt előállítják, mind a kettő élvezeti cikk. Ez tetszik… mármint a hasonlat, hogy a pornófilm és a csoki egyformán élvezeti cikk, ez egy saját gondolat. A pornófilmet azért nézik, hogy élvezzenek, ezt érthetjük úgy is, hogy fizikailag, mármint, hogy nagyon sokan maszturbálnak filmnézés közben, de sokan azért néznek felnőtt művészfilmeket, mert meztelen női és férfitesteket nézni esztétikai öröm. Nem véletlen, hogy sok férfi leszbifilmeket néz, mert bármennyire is szeretem a férfitestet, azért szerintem is esztétikusabb egy formás mell, csípő, telt ajak, és folytathatnám egészen a sportos, gömbölyded fenekekig. Mindenesetre, ami engem illet, nekem nagyon tetszik a férfi nemi szerv. Szerintem csodálatos! Vannak péniszek, amik egész egyszerűen gyönyörűek! Hogy mitől gyönyörű? Hát például finom rajta a bőr… személyes véleményem szerint nem túl szerencsés, ha valakit körülmetéltek, mert én például imádok játszani a bőrrel, húzogatom, nyalogatom, de a részletekről most elég ennyi. Azért az sem véletlen, hogy csokoládét meg fagyit gyönyörű női szájjal szeretik reklámozni. Valaki rápillant az óriásplakátra, és azonnal az orális szex ugrik be neki. Mégis miért lenne ez baj? Én azt mondom, hogy a szexualitás a világ legszebb játéka, egy erotikus játék, aminek végig kell kísérnie a teljes életünket. Mindent ki kell próbálni azon a határon belül, amit a két fél együttesen meghatároz. A boltokban rengeteg fajta csokit kapni, mint ahogy annak idején a videotékákban, mostanában pedig az interneten rengeteg pornófilm közül lehet választani. Nem akarok egyetlen terméknek sem reklámot csinálni, de az én kedvencem a csokik közül a Milka. Rajtam kívül még milliószám imádják ezt a csokit, ki ezért, ki azért, de nyilván az íze az, ami fergeteges. Fontos persze az állaga is, a csomagolása, a lila tehénre épülő marketingje, de nem ugyanez történt velem is, amikor sztárrá kiáltottak ki? Arányos testalkatú, szőke lány Közép-Európából, hibátlan fehér bőr, érzéki ajkak, kerekség mindenütt, ahol fontos, a ciciknél, a fenéknél, a vállnál, és hát az a kisugárzás, amit nagyon nehéz szavakkal leírni, mert ha megvan, akkor nem igényel magyarázatot, ha meg nincs, akkor kár is róla beszélni. Lehet, hogy nagyképűen hangzik, de már akkor tudtam, hogy sztárnak születtem, amikor az első filmemmel díjat nyertem! Aztán világsztár lett belőlem, pontosabban: világsztárt csináltak belőlem. Ez egészen hétköznapi módon annyit jelent, hogy a filmjeimen keresztül eljutottam a világ minden pontjára. Monique Covét pontosan az volt egy ausztrál vagy egy perui videotékában, mint a Milka csoki a boltban. Ezért is, azért is fizetnek, méghozzá sokat! Össze sem tudnám számolni, hány gálán vettem részt, vagy éppen hány ezer autogramot osztottam ki. Csak azért hozom szóba a külsőségeket, mert tudom, hogy sok embert érdekel. Hát igen. A sztársággal kiváltságok is járnak. Nem kell nyolc-tíz órát kuporogni egy repülőgép turistaosztályán, egyértelműen jár a business class pezsgővel meg kaviárral, az ötcsillagos hotel elnöki lakosztályához dukál a jakuzzi, ugyancsak pezsgővel, és taxi helyett egyértelmű, hogy limuzinnal szállítanak. És akkor még nem beszéltünk a helyszínekről! Amikor én kezdtem, a kilencvenes években, éppen Ausztráliában, az óceánparton, pálmafák között, liszt finomságú homokon heverve forgattam az első jelenetemet. Aztán persze jött Jamaica, majd a Copacabana, de számomra a legnagyobb élmény az volt, amikor a világ legszebb vízesései adták a hátteret! A Viktória-vízesés Zimbabwe és Zambia határán, de nagyon bejött az indiai Dzsog-vízesés is, az monszun idején maga a csoda!

Pornósztárnak lenni azért nem csupa élvezet. Például órákon át tűrni, hogy a dzsungelben rovarok csipkednek, valamelyik görög szigeten negyvenfokos hőségben térdelni a hófehér, de kurva kemény sziklán komoly fizikai és lelki megterhelést jelent. Gondolkodtam rajta, hogy rögtön a könyvem elején szóba hozzam-e a kábítószertémát, de nem hiszem, hogy különösebben magyarázni kellene, hogy ezt a szakmát „szerek nélkül” képtelenség folyamatosan és magas szinten művelni. Igen, az életemben abszolút jelen van a kokain meg az amfetamin, de sohasem jutottam el odáig, hogy heroinnal lőjem magam. A húgom heroin-túladagolásban halt meg, nem volt még huszonkét éves. Most sírok… de majd folytatom.

2.

„Azt a megfogalmazást, hogy én az erőszak áldozata lennék, nem írnám alá!”

Mónika kezében laptop, fotókat mutat, amelyeket a rajongók gyűjtöttek össze és küldtek el neki. Rengetegen vannak, figyelik a vele kapcsolatos fejleményeket, ott vannak minden fontosabb fellépésén, és rendszeresen látogatják az interneten. Közülük egy-kettővel kapcsolatot is tart fenn, de többre nem volna ideje. Mónika nem tudja, hogy mit imádnak benne, igazából nem is nagyon érdekli. Az első kép 1999-es, Mónika azért tudja beazonosítani, mert már meg vannak csinálva a mellei. Megjegyzem, hogy nekem olyan nagyon nem jönnek be a szilikoncicik, de azt mondja, hogy ha megfognám az övét, azt mondanám, hogy azok bizony természetesek.

– Egyáltalán nem kemény a tapintása, nincs gombóc jellege. Mondjuk, nekem mázlim van, jól dolgozott a plasztikai sebész, és hogy úgy mondjam, ideális a testalkatom. Ezzel a lánnyal itt mellettem a Private-nél dolgoztam együtt. Erről a cégről azt kell tudni, hogy Burt Milton volt a főnöke, az apukája adta ki az első pornóújságot Svédországban, pont akkor, amikor a Hustler megjelent. A lány egyébként Sandra Wal néven dolgozott, magyar volt, és állítólag AIDS-es lett, meghalt Amerikában. Hát igen! A mi szakmánkban az AIDS csak egészen kivételesen van jelen, de ez a lány drogos volt, és szúrta magát. Sajnos nem tudok róla sokat, nagyon eltérő volt a karakterünk… Ebben a jelenetben a partnerem tényleg elég szarul néz ki. A legelső német szerződésemnél majdnem agyonvertem Olivért, a főnökömet, mert direkt betett nekem. Egyszerűen gonosz volt. Olyan színészekkel rakott össze, akikkel nagyon nem voltam egy hullámhosszon, direkt arra ment rá, hogy rossz legyen nekem a forgatás… Hogy mitől rossz egy forgatás? Akkor, ha a lány igényei vagy elvárásai nagyon, de nagyon nem passzolnak a rendező által elképzeltekhez. Én nem vitatom, hogy a képen jól mutat egy nagy, vastag farok, csakhogy az ilyen igazából soha nem lesz kemény, kifejezetten fájdalmas és kellemetlen, amikor próbálják beléd tuszkolni. Hogy milyen egy ideális farok? Kemény és játékos!

– A laikusok – mint én is – mindenfélét képzelnek el arról, hogyan zajlik egy pornófilm forgatása.

– Kezdjük a városi legendákkal. Már nagyon unom, hogy állandóan emlegetik az ún. felszopólányokat, akik segítenek a fiúknak, hogy időben álljon nekik. A karrierem alatt én még ilyet nem láttam! Olyan van, hogy a kolléganő besegít, de ezek a fiúk profik, nincsenek rászorulva komoly segítségre. Igazából a szakmában nem nagyon használnak kisegítő eszközöket, mert ha valaki beinjekciózza magát, vagy „beviagrázik”, akkor nem tudja száz százalékosan irányítani a péniszét, hacsak meg nem tanulja. Egyébként az injekciózás kifejezetten veszélyes, mert pici sebbel ugyan, de mégis vérrel jár, és ilyenkor jön létre a fertőzés, ami elvileg lehetetlen. Főleg az análszexnél veszélyes, a végbél fala ugyanis nagyon vékony, pici hajszálerek vannak benne, és ha az megreped, a fertőzött partner azonnal továbbadja a betegséget! Egyébként nem csak az AIDS veszélyes; van rengeteg baktérium, ami nagyon komoly betegséget okozhat, ilyen például a végbélrák. Hát igen, a mi szakmánk nem veszélytelen! Forgatáson szó sem lehet óvszerről, nemcsak a látvány miatt, de a gumi szoríthatja a fiút, és az kellemetlen! Szóval óvszer az nincs, a színésznek tudnia kell a péniszét irányítani. Na igen, a laikusokat még nagyon érdekli a spriccelés is! Nem tudom finomabban mondani: az úgy megy, hogy a producer megkérdezi a fiútól, hogy mennyi időre van szüksége, ilyenkor jön a faszverés, és ha azt mondja a fiú, hogy készen áll, visszaszámol, hogy öt, négy, három, kettő, egy – spricc! Szerintem a szakmában egy ilyen feladatot minden profi simán megold.

– A szenvedély mennyire játszik szerepet?

– Amikor, mondjuk, a partnerrel nagyon jó együtt lenni, és nagyon jó a szex. Persze ilyenkor is két profiról van szó. Igaz, hogy munkakapcsolat, de ha kialakul a közös szimpátia, ha a partnerek ismerik egymást, akkor tényleg beszélhetünk szenvedélyről. Ez azért elég ritka.

– Na, egy igazán naiv kérdés: szét lehet-e választani a szexet és a szeretkezést?

– Nagyon jó ez a kérdés! Én mindig különválasztom ezt a kettőt, számomra két nagyon különböző fogalomról van szó! A szex az hideg, pusztán szexuális élvezet, nem más, mint „hormonális tisztulás”, amire egy egészséges embernek igénye van, és ezt az igényt kielégítheti egy szeretővel, de egy prostituálttal is. A szex tehát hideg és lényegre törő, a test tisztulásának a folyamata. Egyszerre befolyásolja a hormonrendszert és dolgoztat egy izomcsoportot. A testépítők is izomra dolgoznak, ez látszik is rajtuk. Aki rendszeresen és sokat szexel, annak a nemi szervei intenzíven dolgoznak, azoknál viszont, akik – bármilyen okból – nem élnek szexuális életet, megfigyelhető egy negatív hatás. A nőknél másfél hónap után fakul a bőr, nyilván azért, mert leesik az ösztrogénszint, és ugyanez a helyzet a férfiaknál is. A nőknél nagyon ajánlott egyéves szünet után mindenképpen újrakezdeni a szexet, a férfiaknál talán még fontosabb! Nagyon leegyszerűsítve arról van szó, hogy a férfiaknak folyamatosan üríteni kell, egyszerűen azért, hogy gyorsabban és egészségesebben termelődjenek az ivarsejtek.

– Emlékszik még arra, hogy mikor látott először pornófilmet?

– Nagyon kicsi voltam… nagyon. Apukám a vámhivatalnál is dolgozott, ott voltak elkobzott pornókazetták, fényképek meg újságok, amiket hazahozott. A húgommal apu fiókjában találtunk ilyen újságokat, egyszer még egy nagy köteg képet is. Nagyon kicsik voltunk, és csak azt láttuk, hogy a képen nemi szervek vannak közelről, de nem tudtuk, hogy mi az. Mutattuk anyunak, hogy találtunk egy csomó fotót kaktuszokról. Anyukám tiszta idegbeteg lett! „Ezek milyen növények?” – Mi csak ennyit kérdeztünk.

– A szülei nemi élete foglalkoztatta?

– Sajnos nem volt olyan szoros a kapcsolatunk, hogy valamilyen szinten valamit észrevehettünk vagy láthattunk volna. Egyetlenegy dolgot kérdeztem meg: hogy mi a különbség a csók és a puszi között. Erre azt a választ kaptam, hogy ha nagy leszel, majd megtudod. Nem mondom, hogy ez okos válasz volt, mert mi ezt minél hamarabb meg akartuk tudni. A szexualitás nálam és a húgomnál is már akkor jelen volt, amikor babáztunk. A mi babáink nemcsak papás-mamást játszottak, hanem szexuális kapcsolatuk is volt. Nem tudom, hogy ez jellemző-e általában a gyerekekre, de mi ösztönösen csináltuk. Másfél év korkülönbség volt közöttünk, és igen, jó testvérek voltunk! A húgomnak kiskorában én voltam a pótmamája, és utána is nagyon jó kapcsolatunk volt, egészen odáig, amíg a heroin be nem jött a képbe nála. Sajnos.

– Ez hogyan alakult ki nála? Meséljen röviden Hajniról!

– 1977. november 23-án született, most lenne 45 éves. Teljesen más volt, nem olyan, mint én. Ő mindig kis gyenge, elesett, törékeny volt, ugyanakkor a magatartása valamilyen szinten fiús, ahhoz képest, hogy lány volt… Milyen játékaink voltak? Babáztunk, kitaláltunk helyzeteket, és azt játszottuk el. A családról még annyit, hogy apukám 1939-ben, anyukám 1942-ben született. Elváltak ugyan, de megvannak, hála az égnek! Édesapámmal bonyolult volt a kapcsolatom, de nem csak vele, anyuval is. Miután a húgom megszületett, anyu azt magyarázta, hogy ő a kicsi, az elesettebb, mindig neki kell segíteni, ezért mindig Hajnival foglalkozott, így én inkább apuhoz kerültem. Mondjuk azt, hogy én valamilyen szinten föl is néztem apámra, csak az volt a baj, hogy ő a Vám- és Pénzügyőrség egyik tisztje volt. A pozíciójánál és alaptermészeténél fogva erős, uralkodó típusú ember volt, mondhatnám azt, hogy totálisan maximalista, ellentmondást nem tűrő és eléggé agresszív.

– Fizikailag bántalmazott valakit a családból?

– Hát… én kaptam egy jó párszor! Azért engem talált meg, mert ha a húgomra rossz szemmel néztek, akkor ő elsírta magát, anyukám szintén, én meg bírtam. Nem tudom, miért! Ilyen volt a mentalitásom… meg engem fizikailag nehezebb bántalmazni, mint lelkileg. Hogy miért? Nem tudom. Ilyen a beállítottságom.

– Tudja, mi az a viktimológia? Áldozattan. Amikor kriminológiát tanultunk az egyetemen, akkor külön speckó volt a viktimológia. Azt vizsgálja, hogy ki miért lesz áldozat. Van, aki bevonzza magának a bántalmazást, van, aki arra fizet rá, hogy este nem néz körül, és olyan helyeken császkál, ahol valójában nem kéne. A bűnözés áldozatává válásnak folyamatát vizsgáló tudományág arra is választ keres, hogy kik azok a típusok, akik könnyebben lesznek fizikai és/vagy szexuális bántalmazás áldozatai. A viktimológiában igazából nem számít az iskolai végzettség, meg az IQ-szint sem. Szerintem maga egy tipikus áldozat. Na, erről beszéljen jó hosszan, hogy miért van ez így!

– Áldozat? Azt a megfogalmazást, hogy én az erőszak áldozata lennék, nem írnám alá! Apám erősen maximalista volt olyan elvárásokkal és követelményekkel, amelyeknek szinte képtelenség volt megfelelni, és amelyeknek nem is akartam megfelelni! Ez volt az igazság! Ez mindenre vonatkozott, például az iskolai jegyekre, a házimunkára… apám egy rendszert tartó ember volt. Reggel öt órakor fölkelt, megitta a tejét, tornászott. Mindig azonos időben volt a reggeli, minden programozva volt, ezt tőlünk is elvárta. Amit én köszönhetek neki, az az, hogy ez a rendezettség engem a mai napig vezérel, hogy fegyelmezett ember vagyok, állandóan sportolok, és kitartó lettem ezáltal. Ezt neki köszönhetem. Viszont mindemellett nem hiszem, hogy ő nem szeretett volna engem, hiszen neki is volt egy nagyon kemény anyja, egy nagyon szigorú, spártai módszert követő anyja. A következő példa talán segít megérteni, hogy miről beszélek: náluk – apám szavaival kifejezve – úgy nevelték a gyereket, hogy adtak neki két pofont, ha nem értett valamit, mert nem volt idő arra, hogy magyarázkodjanak. Apai ágról az őseim jómódú életet folytattak egy kistelepülésen. A föld mentén éltek, a termőföld, a vidék határozott meg mindent, sokáig még házasságot is úgy kötöttek, hogy a föld és a vagyon egyben maradjon. Ennyit apám múltjáról, de azt még tegyük hozzá, hogy ő mindig magával küzdött. Most elmúlt nyolcvanéves, és egyedül van. Amíg anyuval együtt éltek, millió nő volt az életében. Pénz, pozíció, jól nézett ki, ezeket rendre ki is használta. Most jött rá, hogy egyedül van.

– Hogy éli meg?

– Nagyon rosszul.

– Ez mit jelent?

– Az a baj, hogy az ő természetével nagyon nehéz. Azt mondja, hogy ennek visszeres a lába, a másik nem tud autót vezetni, tehát ő azt a tökéleteset keresi, amilyen tökéleteset belőlem is csinálni akart. Azért, mert ő ebben hisz.

– Az édesapja ideális férfinak gondolja magát?

– Ez szinte biztos.

– Milyen iskolai végzettsége van?

– Nagyon sok egyetemet végzett, elvégezte a rendőrakadémiát és mindent, amit lehetett. Nagyon okos ember. Tehát egy rendkívül okos, nagyon tanult ember… mindenben a tökéletesség. Mesterlövész, vadászati társaság elnöke, megkapta az aranymedált, vitézi rendben megkapta az aranymedált, tehát mindenben tökéletes. Majd mutatok róla fényképet is. Annyi kitüntetése volt, hogy nem fér el az asztalon.

– A vitézi rend hogyan jön össze azzal, hogy a Kádár-rendszerben csinált karriert rendőrként?

– Hát erre én sajnos nem tudok választ adni.

– De mi a tippje? Karrierista volt?

– Igen, karrierista volt, abszolút! Igazából nem tudhattunk semmit a munkájáról. Amikor elvégzett valami katonai egyetemet, ki akarták küldeni diplomatának Oroszországba. A nagypapám annak idején megsebesült a fronton, és nem engedte. Akkor lett volna a szárnysegédje valakinek, és most a vitézi rendben a szárnysegédje valakinek, nem tudom, kicsodának. Talán, egy Habsburg–Lotharingiai főhercegnek, ha nem tévedek.

– Neki ez a mániája, hogy valaki mellett legyen valaki?

– Igen.

– Ezek a karakterek visszatértek az életében?

– Olyan szinten sajnos visszatértek, hogy a férfikép egész életemben egy nagyon erős férfi: egy uralkodó, domináns figura volt. Mivel apukám sok időt töltött a katonaságban, én meg nagyon sokat voltam az éjszakában bűnözőkkel meg politikusokkal, ezért biztos, hogy visszatért. De a szerelmi életemre nem lehet ráfogni, hogy emiatt nem működött, mert a szakmám miatt nem működött. Először én nem akartam, mert beleszerettem egy nős férfiba, akivel tíz évig tartott a szerelem. Ez alatt az idő alatt én pornóztam, volt mellette nekem is kapcsolatom, neki is ott volt a felesége meg a három gyerek. Tíz év után a felesége bejelentette, hogy terhes a negyedik gyerekkel, és akkor mondtam, hogy azt nem várom meg, hogy felnőjön. Én inkább a szakmámat okolom emiatt. Nagyon érdekes volt a találkozásunk. Ő is szakmabeli volt, eléggé ismert személyiség. Mindenki tudott a kapcsolatunkról, mert nyílt titok volt, szerintem a felesége is tudott rólunk. Tudomásul vette, hogy én nagyon szerettem pornósztároskodni, nem is akartam abbahagyni. Úgy voltam vele, hogy nekem ez tökéletes, így tudok mozogni, miközben állandó kapcsolatban vagyunk. Nekem jó volt, mert tudtam, hogy szeret, ott van mellettem, én nem vágytam házasságra és nem vágytam gyerekre. A kapcsolat jövőjére vonatkozólag az volt megbeszélve, hogy ha a gyerekek felnőnek, és ha az én életem is nyugodtabb lesz, akkor együtt maradunk.

– Szerepelt vele közösen filmben?

– Ő nem filmszereplő volt, hanem a háttérben volt nagyon fontos ember, kiállításokat is rendezett.

– Egy hétköznapi ember nem tudja elképzelni, hogy egy férfi hogyan tudja elviselni akár vizuálisan, hogy a felesége mással szexel, méghozzá elég durva dolgokat visz végbe.

– Én ezzel teljes mértékben egyetértek. Megmondom őszintén, hogy nekem azért nem volt pornószínésszel kapcsolatom, mert én se tudtam azt elképzelni, hogy van egy kapcsolatom, én kint élek Németországban, a barátom meg itthon szexel a barátnőmmel, meg annak a barátjával, majd este fölhívnak, és elmondják, hogy milyen volt a jelenet.

– Miért, volt ilyen?

– Volt, igen. Volt egy német pornószínész barátom, Reinhardtnak hívták, és volt egy magyar barátnőm. Én kinn laktam Németországban, ő itt lakott Magyarországon, és itthon volt egy magyar pornófilmforgatás, Reinhardtnak egy kolléganőmmel, a Karinnal volt egy szexjelenete, és benne volt a barátnőm is. Amikor este vége lett a forgatásnak, felhívott a barátom is, és felhívott a barátnőm is, hogy mindketten elmondják, milyen volt a forgatás.

– Milyen volt? A barátnője mit mondott?

– A barátnőm azt mondta, hogy együtt dolgoztam ezzel a két elmebeteggel. Ha jól emlékszem, egyértelműen úgy próbálta elmondani, hogy á, nekem nem is tetszenek, nem is dolgoztak rendesen, meg nem is működött. A barátom meg a Karin úgy mondták el, hogy semmi, volt egy kis jelenetünk vele, semmi extra. Elmagyarázták, hogy milyen volt a színben, hogy szopott, hogy análozták meg dipizték.

– Az mi?

– A dipizés az, amikor az egyik a popsiban, a másik a punciban. A DP, az angol double penetration, tehát a kettős behatolás rövidítéséből származik...

– Ez extrémnek számít?

– A pornófilmforgatásban teljesen normál szint.

– Maga még emlékszik az első ilyenre?

– Nekem az első análszexem Ausztráliában volt a Private-tel, majd mutatok is róla mindjárt borítókat. Elég érdekes volt, mert amikor kikerültem Franciaországba, nekem nem mondták meg, hogy pornófilmforgatás lesz, én ebbe az egészbe úgy kerültem bele, hogy volt egy magyar menedzser, az meglátta a fotóalbumomat, és kihívtak Franciaországba, elvileg aktfotózni. Amikor kimentem, akkor közölte a Pierre Woodman, hogy ez nem akt, hanem pornófilm. Engem tizenhét évesen akkor dobtak ki otthonról, nem volt hol laknom, nem volt semmim, és akkor hirtelen mindenem lett. Akkor a Pierre felhívta az itthoni menedzseremet, ki volt hangosítva a telefon, és fölajánlotta, ha kint maradok, kapok lakáskulcsot, hitelkártyát, gondolkozzak el rajta, ráadásul az első forgatásom Ausztráliában lesz. Ki is mentem. Akkor még nem beszéltem a nyelvet. Gondolkodtam, hogy angolt tanuljak-e, vagy franciát, de az angol volt a könnyebb, és azt beszélte mindenki, úgyhogy azt kezdtem el tanulni. Igazából úgy volt az első jelenetem, soha nem felejtem el… kint voltam Ausztráliában, láttam az óceánt, és mivel világéletemben „vízi lény” voltam, gondoltam, úszok egyet. Ledobtam a ruháimat, és belevetettem magamat a hullámokba. Az sem érdekelt, hogy éppen menstruáltam. A Pierre-ék üvöltöztek hátulról, nem tudtam, mi bajuk, de mint kiderült, kint volt a „cápaveszély” tábla, mutatták, hogy jön a cápa, és akkor gyorsan kiúsztam. Három helyen forgattunk: Melbourne-ben, Sydney-ben, és lementünk Perthbe is. Az első análszínem is úgy volt, hogy nem tudtam, hogy kell, benn fürödtem a tengerben, és egyszer csak jött a Pierre egy análbeöntővel. Néztem, hogy mit akar ez? Mondta, hogy sexi, anal, anal. Mondta, hogy előtte ki kell mosni, és ott a tengerben mosott ki, ez volt az első análszex-felkészülésem.

– Milyen volt a behatolás?

– Ja, hát az semmi, már análszexeltem előtte, igazából a technikai részéhez nem értettem.

– Ha azt mondja önnek egy nő, hogy neki roppant kellemetlen, hogy a férfi állandóan análszexre vágyik, mert az neki fájdalmas, mit tanácsolna?

– Mindenféleképpen ki kell deríteni, hogy neki miért nem jó, és hogy a férje miért vágyik mindenképpen análszexre.

– Milyen lehetőségek vannak? Miért vágyhat egy férfi az análszexre?

– Én azt mondom, hogy a szexualitás a világ legszebb játéka, egy erotikus játék, ami soha nem szabad, hogy véget érjen, és mindent ki kell próbálni azokon a határokon belül, ami mind a két félnek jó. Én teljesen normálisnak tartom azt, hogy ha egy férfi vagy egy nő lát valamit, ami megjelenik a fantáziájában, akkor azt mind a két fél kipróbálja együtt, és utána még mindig el tudják dönteni, hogy az jó-e, és akarják-e, vagy mégsem. Gyakran a lány azért nem akarja az análszexet, mert, mondjuk, blokkolva van az agyában (általában ez szokott lenni), hogy úgy gondolja, hogy a vaginát az isten arra teremtette, hogy szexeljenek vele, az anált meg megalázónak tartja, és alárendelt szerepnek. A kettes számú probléma, hogy félnek attól, hogy a végbél tisztátalan, és nincsenek tisztában azzal, hogyan tudják ezt higiéniailag kezelni, erre jó például a beöntés az análszex előtt. Gyakran a nő, vagy egy homoszexuális kapcsolatban a férfi azért fél az análszextől, mert az aktus közben elkezdi automatikusan összeszorítani a végbelét. Ez azt jelenti, hogy ahogy a székletet is visszatartjuk, ott aztán se ki, se be nem megy semmi. A helyes technika az, hogy el kell lazítani a végbelet, ugyanazt a mozgást kell csinálni, mint amikor az ember kakilni akar, és ki fog tágulni automatikusan. A krémek is tudnak még segíteni, amik ellazítják azt a szorító izmot, ami gátolja azt is, hogy a bugyinkba kakiljunk, és ezek nagyon sok érzéstelenítőt is tartalmaznak, mivel az análszexnél az első behatolás, pontosan ennek az izomnak a szorítása miatt, elég fájdalmas. Tehát hangsúlyozom, hogy a szilikonbázisú síkosító megkönnyíti a behatolást, mivel az ánusz nem nedvesedik. Ami engem illet, én nagyon szeretem az análszexet! Csak persze, tök jó, ha az ember tudja, hogy ezeket a technikákat igenis tanulni kell. Tehát a szex tanulható, sőt, tanulni is kell.

– Meséljen a kollégáiról! Kikkel dolgozott együtt?

– Aki mindenki számára ismert, az a Rocco. A legfontosabb, amit tudni kell róla, hogy abból, amit a külvilágnak mutat, semmi sem igaz. Róla mindenki azt hiszi, hogy egy igazi szadista állat, aki mindenkit csak kihasznál. Én azt mondom, hogy ez az egész csak egy játék. Ezt tudja jól eladni. Nála is megvolt a probléma, őt is bántalmazták, nála is lett egy kis katt… mondjuk így. Viszont abszolút kedves, figyelmes, intelligens úriember a nőkkel. Neki a pornó nem más, mint egy üzlet, biznisz.

– Beszélgetett vele bizalmasan?

– Hogyne, elég bizalmasan! Én még a legelejétől ismerem őt, neki is magyar felesége van, a Róza. Enyhén furcsa volt a megismerkedésünk. Én kint fotóztam az olasz Playboynak, ő meg bejött, szintén fotózásra. Annyi volt az ismerkedésünk, hogy megfogta a kezemet, kivitt a fotózásról, ő volt a nagy Rocco Siffredi, és megdugott a vécében. Visszamentem, megigazították a sminkemet, és folytattuk a fotózást. Ez volt a megismerkedés. A vécében szexeltünk, semmit nem beszéltünk, és utána visszamentem. Ez a fotózás közben volt. Senki nem állította le a dolgot, pedig teljesen egyértelmű volt. Visszajöttem Magyarországra, és ő kihívott, akkor csináltuk meg a Never Say Never to Rocco című filmet, ami Oscar-díjas lett, viszont azt tudni kell róla, hogy az akkori egyik legbrutálisabb film volt. Én nem beszéltem nyelveket, és nem is közölték, hogy mi fog történni. Az volt a sztori, hogy Rocco egy maffiafőnök, lemegy a sikátorba a barátnőjével (velem) és még két lánnyal. Ott odaajándékoz minket a feketéknek, úgy, hogy ő is ott volt. Ott aztán harminc négerrel. Emlékszem, az egyik lány a felvétel közben elkezdett sírni, kiment, aztán a másik lány is, aztán én fejeztem be a színt, de én is csak azért, mert azt mondtam, hogy be akarom fejezni, és amikor vége lett, beszálltam a taxiba, és egy órát sírtam.

– De a harminc fekete mit csinált?

– Ott basztak, ahol tudtak, mert gruppen volt.

– Maga hogy volt ezzel a harminc feketével?

– Én igazából úgy fogtam föl, hogy ez egy munka, egy feladat, amit végre kell hajtani.

– Ők hogy viselkedtek?

– Hát, amikor egy fekete meglát egy szőke nőt, akkor mindenhol, ahol csak ér, hozzád akarja tolni, meg akar taperolni… szörnyű!

– Erről beszélgetett már feketével?

– Senkivel nem beszélgettem, se előtte, se utána. Ez még eléggé a karrierem elején volt. Egyébként nekem mindig is voltak fekete barátaim! Nem azt nézem a másiknál, hogy milyen a bőrszíne, hanem azt, hogy milyen ember. A legfontosabb emellett talán az, hogy legyen tiszta, szagtalan és jó ember.

– Hogyan jellemezné ezeket a fekete szereplőket? Honnan szedik őket, milyenek?

– Pornófilmforgatásra mindenki jelentkezhet, de egy feketének mások a testi adottságai, mint egy fehér férfinak. Az egész testük kemény, nem puhák, és a péniszük is kemény, mindegyik hatalmas szerszámmal bír, ami egyébként jól néz ki. A pornóban az az eladható, hogy a nők szanaszét vannak baszva és alázva, és nagyon sokszor erre egy fekete, ugye a színkontraszttal, nagyon jól tud kinézni. Ennek már láttam a fordítottját is, hogy egy fehér nőt dugott hátulról egy fekete, és akkor elkezdett a nő üvölteni, hogy „basszál, rabszolga”! De azért ez ide-oda játszik. Én azt mondom, hogy a feketéket a világ már elfogadta, de ők genetikailag mindig mások lesznek. Igazából a filmen a szőke nő-fekete férfi mindig átkozottul jó kontraszt. A szőke haj, fehér bőr mindig a tisztaságot, az angyalt jelképezi valamilyen szinten, a fekete meg talán a démont.

– Mi a helyzet a szopással?

– Én szeretem. Én szeretem! Azt mondom, hogy az orális szex hozzátartozik a szexhez. Az embernek egy teste van, nincsenek nemi szervei külön, így aztán amikor két ember együtt van, akkor nem külön a nemi szervek egyesülnek, hanem két test van együtt, és mivel mi intelligens lények vagyunk, nem csak magunkkal törődünk, figyelünk arra is, hogy a partnerünknek jó legyen.

– Nagyon sok nő nem prűd, hanem egyszerűen megalázónak tartja, hogy így elégítsen ki egy férfit.

– Szerintem semmi megalázó nincsen benne. Az a nő, aki megalázónak tartja azt, hogy egy férfit így elégítsen ki, az biztos nem riadna vissza attól, hogy ugyanaz a férfi kinyalja a punciját.

– Van férfi, aki nem is hajlandó arra, hogy kinyaljon egy nőt.

– Ezek mind régi rossz élményekből vannak összetéve az agyunkban. Egytől egyig rossz programok, amiket újra kell írni. Mondjuk, hogy rossz szokások. Amikor az ember fiatal, vagy pedig először találkozik egy szituációval, akkor valahogy azt a helyzetet lereagálja. Utána az agya erre a reakcióra emlékezni fog, és van, amikor ezek jó élmények, és van, amikor rossz élmények. És sajnos, ha az első rossz élmény, akkor az agy erre visszaemlékszik, és amikor az ember a következő ilyen szituációba belekerül, akkor ezt automatikusan próbálja kikerülni. Tehát nem is úgy közelít hozzá, hogy ez jó lehet. Ez a helyzet a korai magömléssel. Elvileg itt is rossz szokásokról beszélünk. Itt közrejátszhat az, hogy a kisfiú fél, hogy észreveszik, ezért gyorsan el akar élvezni, és ha ezt megszokja, akkor automatikusan ez a gyors elélvezés fog visszajönni, de ezek mind-mind korrigálhatók.

– Mi a helyzet a spermával? Milyen íze van?

– Minden spermának más íze van. Van olyan sperma, aminek jó az íze, és van olyan, ami katasztrófa. A jóízű, az valamilyen szinten édes, nem túl sűrű, mondhatjuk azt, hogy jó halmazállapotú. Ezt befolyásolja az ember hormonrendszere, és persze az is, hogy mit eszik, mit iszik, mennyi folyadékot fogyaszt. Sokan nem is tudják, mekkora jelentősége van annak, hogy milyen gyakran ürül ki a szervezetből a sperma. Nagyon leegyszerűsítve az egész olyan, mint amikor egy lábosban nagyon régen benne van egy zsír, és azzal már nem lehet jó rántott húst csinálni. Annak vagyok a híve, hogy ha valakinek nincs állandó, rendszeres partnere, akkor maszturbáljon, mert fontos, hogy tiszta, új anyag termelődjön.

– Mennyire igénylik a nők az orális szexet? Mennyire értenek hozzá a férfiak?

– Szerintem a nők nagyon igénylik az orális szexet, ugyanúgy, ahogy a férfiak is. Rengeteg csiklóizgató vibrátor létezik, hatalmas piacuk van. Ez is azt bizonyítja, hogy a nők igénylik az orális szexet. A férfiaknak pedig nem lehet kapni szopógépet, ami ugyanazt az élményt tudná visszaadni. A nők jobb helyzetben vannak, a vibrátor, ha nem is tökéletesen, de helyettesíteni tud egy férfit. Hogy a férfiak mennyire vannak tisztában azzal, hogy mit igényelnének a nők? Ez változó. Rengeteg múlik azon, hogy egy férfi életében megjelent-e az a nő, aki felvilágosítja, megtanítja, hogyan kell egy nőt a kezével, a nyelvével kielégíteni. Egyszerűnek tűnik, de mégse olyan egyszerű! Mit kezdjen egy férfi, mondjuk, az ujjaival? Nagyon sok férfi azt hiszi, hogy csak a klitorisz izgatható, de a nők ezt meg tudják oldani nagyon sokszor vibrátorral. Az, hogy a férfiak mennyire tudják? Változó. Már csak azért is, mert ahhoz, hogy a férfi tudja, milyen a jó orális szex, ugyanúgy, mint egy nőnek, kell egy olyan partner, aki erre megtanítja, mert senki nem úgy születik, hogy előtte van egy punci, és tudja, hogy hol nyalja, hol izgassa az ujjával, milyen mozdulatokkal, le-föl, oldalra, meg ilyenek. Nagyon fontos, hogy jól meg lehet tanulni.

Annak, hogy a férfiak és a nők között elég nagy a különbség abban a tekintetben, hogy mennyire ismerik a nemi szerveiket, az erogén zónákat, az egyik oka az, hogy már gyerekkorban kialakulnak a különbségek. A kisfiúkat gyorsan megtanítják arra, hogyan kell megmosni a kukijukat, előbb-utóbb tisztában vannak a herék jelentőségével is, ellenben a lányoknál ez kicsit bonyolultabb. Mégpedig azért, mert a mamák, amikor kioktatják a pici lányukat arra, hogyan kell tisztán tartani a puncijukat, természetesen nem jutnak annál tovább, mint hogy kívülről szépen meg kell mosni. A kisfiúk és a kislányok közt fontos hasonlóság, hogy a kisfiúk elég gyorsan rájönnek arra, hogy ha mozgatják a kezüket a kukijukon, ami eleinte nyilván egy öntudatlan mozdulatsor, az egy kellemes érzés, és a kislányok ugyanígy vannak ezzel, amikor a klitoriszt – akár véletlenül – megérintik. Ily módon ők is tapasztalják, milyen jó érzés, amikor simogatják magukat, és előbb-utóbb akár öntudatlanul, véletlenül is eljutnak az orgazmusig.

– Ha már itt tartunk, gondolom, maga jól szop.

– Állítólag igen! Először is, nekem nagyon tetszik a férfi nemi szerv. Szerintem csodálatos! Vannak péniszek, amik egész egyszerűen gyönyörűek! Szabályosak, finoman van rajtuk a bőr… én például személy szerint nem szeretem, ha valaki körülmetélt. Imádok a bőrrel játszani, egész egyszerűen szeretem, amikor a farkán keresztül uralok egy férfit. A szopásnál is fontos az előjáték. Különböző lehetőségek vannak. Mondjuk azt, ha a férfin még rajta van a nadrág, vagy az alsónadrág, akkor én először kívülről kezdem el ingerelni a nadrágon keresztül, utána becsúsztatom a kezem az övön, a cipzáron. Na, azután már lekerül a nadrág! Utána elkezdem fogdosni úgy a péniszt, hogy még benn van az alsónadrágban. Aztán amikor lejjebb húzom a gatyát, akkor már hozzáférek a péniszhez. Van, amikor fentről kezdem, van, amikor alulról. A combot belülről nyalogatom, aztán előbb-utóbb a számba veszem a farkat, ezt imádom. Mélytorkozok is, gondolom, pornósztártól elvárható. A legtöbb nő csak a szájába veszi, de én az egész péniszt be tudom kapni, szinte le is nyelem. Amikor az ember legelőször próbálja ki, szinte fuldokol, mert ugye, aki már próbálta hánytatni magát, az tudja, hogy van egy gégeelzáró cső, amit félre kell nyomni. Az is teljesen normális, hogy ha ezt a részt megpiszkáljuk, akkor váladék jön föl, ami lehetővé teszi, hogy az étel lecsússzon, vagy adott esetben a pénisz behatoljon a torokba.