Table of Contents

- Alfréd és a csillagok

- Andulka és Domovoj

- Az eltévedt kicsi lajhár

- Az eltévedt őzike

- Bárány mami báránykái

- Barátmese

- Béka Berci és a lepke

- Buksi és a barátok

- Buksi és a könyvek

- Conor, az ír kobold és a pitypangvölgyi levélmanók

- Dabuláj a nagy király

- Dínóbánat

- Egér dilemma

- Egérfalván nagy a nyüzsgés...

- Gólyamese

- Kalózmese

- Katica vágya

- Kázmér kakas és a szerelem

- Kényes mese

- Lackó majom és a bolha

- Manómese

- Mese a modern lovagokról

- Mese a sárkányházasságról

- Mese az öreg tölgyről

- Mese a zenés erdőről

- Mesi meséje

- Móni és Tóni - mese a virágmanók életéről

- Oposszummese

- Ősi mese

- Petra meséje

- Pitypang Panni

- Ravasz mese

- Sellőfiú és Cápafi

- Szent Márton legendája

- Sziromka és Zöldike

- Volt egyszer egy hörcsögöm

Titi Hajnalka

VERSES MESÉK

Helma Kiadó
2024

© Titi Hajnalka 2024

Minden jog fenntartva.

A könyv bármely részletének közléséhez a kiadó előzetes hozzájárulása szükséges.

ISBN 978-963-639-695-4

Borító: Titi Hajnalka

Illusztrálta: Titi Hajnalka

Szerkesztő: Titi Hajnalka

Korrektor: Pete Margit

Kiadja a HELMA kiadó 2024. 12. 07.

A HELMA Kiadó gondozásában eddig megjelent könyvek Titi Hajnalka szerzőtől:

- Verses mesék – 2024. 10. 22.

- A titán gyűrüje – 2022

- Az iránytű – 2022

- Marci és a Hétmérföldes csodacipő – 2022

- Szömörce és Libalány – 20222

- Várak, legendák, népmesék – 2022

- Varázslatos téli mesék - 2022

A könyvek megvásárolhatóak többféle formátumban a HELMA kiadó weboldalán (www.helma.hu)

Hálásan köszönöm Andrea Fazekasovának a nagylelkű anyagi támogatást. Az ő segítsége nélkül ez a könyv nem jöhetett volna létre.

Tartalom

Alfréd és a csillagok

Andulka és Domovoj

Az eltévedt kicsi lajhár

Az eltévedt őzike

Bárány mami báránykái

Barátmese

Béka Berci és a lepke

Buksi és a barátok

Buksi és a könyvek

Conor, az ír kobold és a pitypangvölgyi levélmanók

Dabuláj a nagy király

Dínóbánat

Egér dilemma

Egérfalván nagy a nyüzsgés...

Gólyamese

Kalózmese

Katica vágya

Kázmér kakas és a szerelem

Kényes mese

Lackó majom és a bolha

Manómese

Mese a modern lovagokról

Mese a sárkányházasságról

Mese az öreg tölgyről

Mese a zenés erdőről

Mesi meséje

Móni és Tóni - mese a virágmanók életéről

Oposszummese

Ősi mese

Petra meséje

Pitypang Panni

Ravasz mese

Sellőfiú és Cápafi

Szent Márton legendája

Sziromka és Zöldike

Volt egyszer egy hörcsögöm

Alfréd és a csillagok

Alfréd kóbor cica volt,

éjszakánként kóborolt.

Hívták őt a csillagok.

Lehet, hogy csak álmodott?

A csillagokat szereti,

de nem tudta eldönteni:

hogy kerültek fel oda?

Nyomozott hát a cica.

Elképzelte, hogy ott fenn,

szárítóköteleken

függenek a csillagok.

Azért olyan stabilok.

Ki mászhatott fel oda,

hogy őket felaggassa?

Elmélkedett a cica,

s közben őket számlálta...

És a Hold, ha meghízik,

hány kötelet elszakít!

Azt hiszem ott más lehet,

nem jó ez az elmélet!

Sóhajtozott, de nincs baj,

máris pirkad a hajnal.

Túl sokat elmélkedett,

nem is fogott egeret.

Macskának bármily csodás,

nem való a nyomozás.

Cica jól még nem lakott,

ha csillagról álmodott...

Andulka és Domovoj

Messze erdő közepében,

Volt egy kicsi házikó.

Nem élt ebben a kis házban,

Ezer éve más lakó,

Csak egy kedves házi szellem,

Kinek neve Domovoj.

Apró, tömzsi kis emberke,

Sapkáján meg száz boholy.

Szerette az állatokat,

Békességre tanított.

Általában a macskákra

Varázs dala jól hatott.

Így, ha mulatni volt kedve,

Eldalolt több macska dalt,

Ami a kis egérlyukból,

Több egeret előcsalt.

Holdvilágos, őszi esték,

Sosem teltek egyedül.

Ha valaki kedvében járt,

Szolgálta szüntelenül...

Ám nem bírta elviselni,

Amazt, aki lusta volt,

Minden gonosz, és rest ember,

Tetteiért meglakolt!

Más magányos estén pedig,

Szeretgette a lovát.

Aki mindig ijedezett,

Ha házi szellemet lát!

Mert, ha kedve úgy tartotta,

Több órán át lovagolt.

Mire az a szegény pára,

A végére majd megholt!

Hogy is örülhetne neki,

Ha ő eképp szeretett?

Amíg végig száguldozott,

Domovoj csak nevetett.

Ha lenne hely, úgy elbújna,

Mikor felé közelít!

Ha meglátja, szegény pára,

Fájdalmasan felnyerít!

A kunyhóban rég élt gazda,

Így emberre nem volt gond.

Jó barátja, a szomszéd házból,

A házi szellem, Szergely volt.

Meg Huhú, az öreg bagoly,

A macskák, és az egerek.

A hosszú, téli estéken,

Nagyokat beszélgettek.

Előkerült ilyenkor

Sok-sok régi történet,

Volt azért egy jó pár ember,

Akit megleckéztetett!

Jót nevettek újra rajtuk,

S született pár új mese.

Egyet éppen most mesélek,

Hallani kedved van-e?

Valamikor réges-régen

Tavasz tündér erre járt,

Száz virággal behintette,

Erre itt, az egész tájt.

Kis madárkák énekére

Ringatóztak a nagy fák,

Enyhe szellő simogatta,

A fiókák csöpp arcát.

Ezen a gyönyörű napon

Kapott a ház új gazdát.

Domovoj ekkor ismerte meg

Andulkát, a kicsi lányt.

Szerette a gyerekeket,

Ezért lett oly izgatott.

Ki tudja már hány száz éve,

kisgyermeket sem látott!

Ámde a mostoha apja,

Látszott, milyen lusta volt!

Ráadásul még gonosz is,

Bosszantotta Domovojt.

Délig aludt, evett, ivott,

S Andulkára kiabált.

Pedig anyja és a kislány,

Minden dolgot megcsinált!

Az az átok, gonosz ember,

Csak rajtuk élősködött,

Mióta a kis családba,

Fortéllyal beköltözött.

Ámította szegény anyját,

Hogy majd értük dolgozik.

S velük minden keresetén

Igazsággal osztozik.

Azt mondta, szereti őket,

A pap előtt is elismeri,

No és az a szegény asszony,

Mindent el is hitt neki!

Ám azóta csak a bánat,

A szegénység és a baj.

Andulkának csöpp ajkain,

Nevetés nincs, csak sóhaj!

A kedves kis házi szellem,

Szerette a meleget,

S szívesen szórakoztatott,

Ha úgy adódott, gyereket.

Vacsoránál a mostoha

Andulkára kiáltott:

– Bírsz még enni? – így üvöltött,

S az asztalra rávágott.

Szegény kislány úgy megijedt,

Mindjárt enni sem tudott,

Nagy könnyekkel a szemében,

Máris félrehúzódott.

Szép csendesen lekuporgott

A kemence padkára,

Nem akarta, anyukája

a könnyeit meglássa.

- Szia! – szólt most a kislányhoz,

A házi szellem Domovoj,

Andulka meg nagy szemekkel

nézte, akár egy bagoly.

– Ne félj tőlem, barát vagyok!

Folytatta a meselény.

Meglásd én segítek neked,

Nem kell, hogy sokáig félj!

Andulka elmosolyodott,

Jól jönne most egy barát!

Aki elfeledtetheti

a bánatot, s a mostohát!

– Nemsokára feljön a Hold,

S érted jövök kedvesem.

Az udvaron a fészer mögött,

Boldog leszel énvelem!

Megmutatom, hogy bulizik,

Erre felé Domovoj,

Hogy milyen a macskazene,

Egértánc és nagy mosoly!

– Jól van! – így felelt a kislány,

S már könnye sem potyogott,

Pedig arrább mostohája,

Azóta is motyogott!