LUNA MASON

DISTANCE
MARADJ TÁVOL TŐLEM!

A maszk mögött 1.

A fordítás alapjául szolgáló mű:

Luna Mason: Distance

Copyright © 2023, Luna Mason

All rights reserved.

Magyar fordítás © Szilágyiné Márton Andrea

© 2025, Dopamin Könyvkiadó, Budapest

Borító © Kiss Gergely

Felelős kiadó a Dopamin Könyvkiadó márka tulajdonosának,
az OTOMO Network Kft. ügyvezetője

Szerkesztette Zoltán Tamás

A szöveget gondozta Kótai Katalin

Elektronikus formátum
Békyné Kiss Adrien

ISBN 978-615-6461-28-5

A SZERZŐ MEGJEGYZÉSE

Ez a regény egy komor, helyét egyedül is megálló maffiaregény. Tartalma és helyzetei egyes olvasók számára triggerként működhetnek.

Ez a könyv szókimondó, és nyíltan szexuális tartalmú.

Tizennyolc év fölöttieknek szól.

AJÁNLÁS

Ez a könyvet ajánlom minden olvasómnak, aki szeretne elszökni a valóság elől. Azoknak, akik azt akarják, hogy a maffia tetovált, kétes erkölcsű bérgyilkosa azt mondja nekik, hogy „jó kislány”.

Gyerünk, pöckölgessétek… az oldalakat!

Én segítek.

Keller már vár…

ELSŐ FEJEZET

Sienna

Ennyi volt. Tíz nap elég az önsajnálatból.

Apró hálószobám sötétségbe borul, hála annak a csodálatos találmánynak, amit blackout függönynek hívnak. Kuckózok, bebújok a paplan alá, használt zsebkendők vesznek körül. A Salvatore testvérek jelentik számomra a legközelebbi emberi kontaktust. Az életemben egész egyszerűen egyik katasztrófa követi a másikat.

Tíz nappal ezelőtt rányitottam a vőlegényemre (aki most már a volt vőlegényem), ahogy tövig nyomja a farkát valami hosszú lábú, szőke csajba, akit rádöntött a konyhapultra. Az egész világom romba dőlt, a szívem meghasadt. A vőlegényemet túlságosan lefoglalta, hogy a vendégét szórakoztassa, így nem vette észre, hogy a fejéhez vágtam az eljegyzési gyűrűmet, és kirohantam. Megborzongok az emléktől.

Azt a kitartó seggfejet persze most gyötri a bűntudat, és annak ellenére, hogy minden létező fórumon letiltottam, még mindig megpróbál elérni.

Ez alatt a tíz nap alatt, amíg kerültem a napfényt, és csak bőgtem, rádöbbentem valamire. A szomorúságom nem annak szól, hogy Jamie megcsalt. Azt hiszem, én Jamie elképzelt énjébe voltam szerelmes, nem a valódiba.

Talán engem egyszerűen nem lehet szeretni. Felsóhajtok, még szorosabban a nyakam köré húzom a paplant. Ha az apád elhagy, és az alkoholista anyád nem törődik veled, az nem segít az önbecsüléseden. A terapeutámmal ezt megpróbáljuk kikalapálni. Azt hiszem, valahogy hagytam, hogy a szerelem illúziója és a férfiak iránti vágyam megzavarja a józan ítélőképességemet. Nem akartam mást, csak azt, hogy valaki megmutassa nekem, hogy elegendő vagyok.

Egész életemet azzal töltöttem, hogy magamról gondoskodtam, miután Londonban hagytam a toxikus családomat. Tizennyolc évesen az egész életemet a feje tetejére állítottam azzal, hogy szociológia-ösztöndíjjal a Columbia Egyetemre mentem. Az a ruganyos léptű kamaszlány, aki akkor voltam, nagyon dühös lenne, ha a mostani állapotomban látna.

Elveszem a mobilomat az éjjeliszekrényemről, a kijelző fénye majdnem elvakít. Könnyeimen keresztül pislogva próbálok fókuszálni. Huszonnégy nem fogadott hívás, és három üzenet. Megdörzsölöm a halántékomat, próbálom megszüntetni a lüktető fejfájást, ahogy megnyitom az utolsó Jekyll és Hyde-üzenetek rohamát.

ISMERETLEN SZÁM

Szivi, kérlek, hívj vissza! Annyira sajnálom! Nem az volt, aminek látszott.

Hűha, nem is tudtam, hogy össze lehet keverni valamivel azt, ha a farkad ki-be jár egy másik nőben. Majdnem felnevetek.

ISMERETLEN SZÁM

Szükségem van rád, hiányzol, kérlek, hívj fel!

ISMERETLEN SZÁM

TUDOD, hogy szükséged van rám, lépj már túl rajta!

ÉN

Húzz A PICSÁBA!

Elönt a harag, hangos csattanással a földre hajítom a készüléket. Hangos sóhajjal visszazuhanok rózsaszín, puha párnámra, a könnyek szabadon folynak végig az arcomon. Majdnem teljesen boldog voltam. Biztos állásom van, Manhattan tíz legjobb cégének egyikénél vagyok ügyvédsegéd, bár sajnos nem ez az igazi álmom, mert legszívesebben a szociális gondozási szférában dolgoznék. Volt egy vőlegényem. Nem volt közöttünk mindent felemésztő szerelem és szenvedély, de úgy éreztem, mellette biztonságban vagyok. Persze tudtam, hogy valami hiányzik, de nem akartam szembenézni vele, mert legalább a londoni életem elől el tudtam menekülni. Ez legalább jobb volt.

Mindig ez a gond velem. Többre vágyom – többre vágyom az élettől, egy párkapcsolattól –, és mégis ide jutottam. Valamiféle tűz lobog bennem, ami azt sugallja, hogy többre is képes vagyok, ezért a belemet is kidolgozom, hogy ne legyek olyan, mint anyám.

Adjatok egy üveg vodkát, és a hasonlóság máris megvan. Kész roncs vagyok.

– Mindig téged foglak választani – búgja Damon mély hangja a szobámon át a komódon álló, kis síkképernyős tévéből. Titkon mindenki odavan a rosszfiúkért, nem igaz?

Jamie kedves volt, megbízható, és a biztonságot jelentette. Úgy gondoltam, ezt a három dolgot nem akarom, de szükségem volt rájuk. Rávett, hogy keressek egy állást, alapozzam meg az anyagi biztonságomat, hogy utána valóra válthassam az álmaimat. Randira vitt. Megkérdezte, milyen napom volt, amikor hazajöttem a munkából. De mindig hiányzott valami. Az a bizonyos szikra sosem volt meg. Egyébként megkönnyebbülök, ha erre gondolok. Többé nem kell eljátszanom, hogy orgazmusom volt. Ilyen szempontból Jamie nem volt rossz partner, egyszerűen csak nem volt elég. Miután megkértem, hogy szex közben ragadjon torkon, megmerevedett, és úgy nézett rám, mintha még egy fejet növesztettem volna. Bizonyossággal elmondható, hogy soha többé semmit nem kértem tőle szexuális téren. Egek, mennyit álmodoztam arról, hogy találok egy olyan pasit, aki ezt megteszi nekem!

Kedves mosollyal kinyitotta előttem az ajtót, de ahogy elmentem előtte, sosem csapott rá a seggemre. Én nem édes gyengédségre vágyom; anyámtól soha egy ölelést nem kaptam a születésnapomon. Én arra vágyom, hogy birtokoljanak, birtokba vegyenek, használjanak. Ez talán helytelen, ahogy az is, hogy ilyen fiatalon minden más szempontból hevesen független vagyok, de a lényemnek ezt a részét még fel kell ébreszteni.

Talán majd egyszer.

Félreértés ne essék, elég sok romantikus regényt olvastam. De nem azokat a nyálas, csöpögős regényeket, ahol végül boldogan élnek, amíg meg nem halnak. Én a legsötétebb dark regényeket szeretem. Ahol az alfahím szerető elküldi a csajnak az ellensége kézfejét egy dobozban, és a könyv tele van perverz szexjelenetekkel. Talán teljesen félreértem ezt az egész romantikusszerelem-dolgot.

A lakásom ajtaja kivágódik, hallom a kulcs csörömpölését az üvegtálban. A tölgyfa padló visszhangzik, ahogy magas sarkú cipő kopog végig rajta, a zaj egyre hangosabb lesz. Basszus, megígértem Maddie-nek, hogy mára összeszedem magam! A jelenlegi állapotom ennek pontosan az ellentéte.

– SIENNA ANDERSON, istenre esküszöm, remélem, nem Damon Salvatorét hallom a tévéből, különben kikapsz! – kiáltja Maddie a folyosóról, én pedig összerezzenek. Én vagyok a világ legszörnyűbb lakótársa.

A plüssel letakart, dupla ágy végébe ugrom, szétdobálom az őrületes mennyiségű díszpárnát, kétségbeesetten keresem a tévé távirányítóját. Ahogy az ajtó kivágódik, a szemem hirtelen égni kezd a természetes fénytől. Egek, lehet, hogy vámpírrá alakulok át!

Felpillantok legjobb barátnőmre, és legszebb bocsáss meg-csücsörítésemet produkálom.

– Nem! Neked annyi, Si! Képtelen vagyok tovább nézni, amit magaddal művelsz! – siet oda hozzám Maddie, és egy fodros, rózsaszín párna alól előhúzza a távirányítót.

– Ne merészeld lekapcsolni, Maddison! – mordulok fel, igen, felmordulok, és nindzsamozdulatokkal próbálom visszaszerezni a távirányítót, de hasztalan. A csend szinte fülsiketítő.

Maddie összevont szemöldökkel, haragosan bámul rám.

– Sienna, tudom, hogy szar időszakon mész át, de kérlek, szeretném visszakapni a régi énedet! Szükségem van a legjobb barátnőmre, és ami a legfontosabb: ne büntesd magadat tovább Jamie hibái miatt!

Maddie ellágyult arccal ül le az ágy végébe.

– Hah! Igen, lehet mondani, hogy szar ez az időszak, Mads. Nézz már rám! – fújom ki a levegőt, és égnek emelem a kezem. – Mi baj van velem? Miért nem érdemlem meg, hogy szeressenek? – Most már szipogok, mert Jamie nevének puszta említésétől úgy érzem, szíven döfnek.

– Nézd, Jamie mindig is egy seggfej volt. Nyilván nem volt ideális, hogy rányitottál, ahogy egy szőkét dugott, miközben kokót szippantott fel a csöcséről, de rá kell jönnöd, hogy ennél sokkal többet érdemelsz!

Felnyögök a szavai hallatán. Nem csupán megcsaltak, de nyilván túl ostoba voltam ahhoz, hogy rájöjjek, Jamie drogos. Az édes és kiszámítható Jamie egyáltalán nem az, akinek hittem.

Maddie selymes haja a vállamra simul, ahogy vigasztalón ráhajtja a fejét.

– Kérlek, mondd, hogy befejezed ezt a siránkozást! Figyelj, komolyan mondom: büdös vagy! A szobában használt zsepik hevernek mindenütt, és egy hete nem voltál levegőn!

Lepillantok Maddie-re, elvigyorodom, és megszívom az orromat.

– Igazából tíz napja – válaszolok ironikusan vigyorogva. De igaza van. Én harcos vagyok, és nem hagyom, hogy ez kiüssön. Nem tehetem meg.

Fejemet Maddie vállába fúrom, beszívom a melegét és jellegzetes, virágillatú parfümjét. Mintha észrevenné, hogy a testem ellazul, Maddie felugrik az ágyról, amitől hanyatt dőlök. Mosolya olyan széles, hogy a szeme körül apró ráncok keletkeznek.

– Pontosan! Kifelé az ágyból, ugorj be a zuhany alá, aztán jöhet a smink! Pontosan egy órád van, mielőtt a szülinapod előestéje elkezdődik! – jelenti ki, miközben hátraveti göndör, platinaszőke haját, és gyorsan sarkon fordul, hogy elmenjen, meg sem várva a válaszomat. – Imádlak, Si! – kuncog fel izgatottan, és már a folyosón van.

Talán pont egy csajos estére van szükségem.

Egy órával később a szobám tiszta, a koszos zsepihalom a szemetesben pihen, az ágy tökéletesen bevetve, én pedig már nem vagyok büdös.

Maddie-nek igaza volt. Olcsó hamburgerszagom volt, és amikor megpillantottam a tükörképemet, alig ismertem magamra vörös, duzzadt szememet és zsíros, összetapadt hajamat látva.

Szánalmas önsajnálatomban elfelejtettem, hogy ma ünnepeljük a szülinapom előestéjét. Apámmal ez mindig szokás volt, azonban mióta tizenöt éve úgy döntött, hogy összepakol és elhagy, ezt a hagyományt Maddie-vel folytatom.

Még egyszer végignézek magamon a tükörben, elvégzem az utolsó simítást: végighúzom kedvenc, vörös rúzsomat a telt ajkamon. Így kiöltözve eszembe jutnak Jamie gúnyos szavai.

– Komolyan ezt akarod felvenni, Sienna? Kurvára szűk!

Egyre dühösebben markolom a rúzst, ahogy felidézem a beszélgetést.

Kilépek a nappaliba, és Maddie valódi mosolyt villant rám, amitől vonásai felragyognak.

– Baszki! Tudtam én, hogy a régi Sienna ott lapul valahol! – ugrat Maddie, és játékosan fel-le húzgálja szemöldökét. Láthatóan élvezi, ha szemtelenkedhet.

Égnek emelem a tekintetem, és ellibegek mellette, egyenesen a hűtő felé tartok, ahol lehajolok, hogy kivegyem a hideg rozét, ami a nevemet kiabálja.

– Elég rövid ez a ruha, Si? – nevet fel mögöttem Maddie. – Kábé a segglyukadig belátni!

Gyorsan kiegyenesedem, lehúzom a ruhám alját, és haragos pillantást vetek Maddie-re. Eddig soha nem voltam félénk a külsőm miatt. Keményen dolgozom, hogy megtartsam az alakomat, és közben azt eszem és iszom, amit csak akarok. Igaz, nem vagyok modellalkat. Az étel és a bor iránti szeretetem ezt nem teszi lehetővé. Maddie-től eltérően nem vagyok magas, a lábaim sem kilométer hosszúak. Viszont kemény a seggem, és jók a melleim. Ahogy lepillantok, hogy ellenőrizzem a ruhám hosszát, gyorsan kijózanodom. Bizony, hatással volt rám az, hogy Jamie heteken át szépen leépítette az önbizalmamat. De a francba is, ma este oltári dögösen nézek ki!

– Na, mit gondolsz? Elég jól nézek ki ahhoz, hogy ma este járjon pár kör ingyenpia? – tudakolom, ahogy háromszázhatvan fokos fordulatot teszek.

– Ó, naná! Kurvára baszni valóan nézel ki! De ha a klubban meg kell igazítani a magas sarkúd pántját, inkább engem kérj meg!

– Na jó, hagyjál! – nevetek fel önkéntelenül. Ez a ruha rövid, de marad.

Megpillantom magamat a nappali padlótól a mennyezetig érő tükrében: csábítóan füstös szemet sminkeltem magamnak, mely kiemeli jégkék szememet. Enyhén napbarnított bőröm ragyog a csepp bronzosítónak köszönhetően, és ajkamat mélyvörösre festettem, amit különösen kiemel rövid, fekete ruhám. Hajam épp a melltartóm vonaláig ér. Saját, természetes barna hajamba nemrég karamellszínű tincseket tetettem, melyet a göndörség még jobban kiemel. Bár hajkoronám nemrég olyan zsíros volt, hogy a karamellszín alig látszott. Maddie-nek igaza volt. Valóban új ember lettem.

Áthajolok a fehér márványpult fölött, felkapok két nagy borospoharat, és csak bámulom, ahogy folyik bele az alkohol. Azt a kluttyogó hangot adja, ami mindig anyámra emlékeztet, így összerándulok. Odaviszem Maddie-nek a poharát, és koccintunk.

– Igyunk arra, hogy szinglik vagyunk és szexik! – kuncog fel Maddie, majd rám kacsint, hátraveti fejét, és egy hajtásra kiissza az egész pohár bort.

– A taxi öt perc múlva itt lesz. Szedd össze magadat, és idd már meg azt a bort! – szólít fel Maddie, és fel-alá szaladgál a lakásban, a kabátját és a táskáját keresve.

– Mads, most végül is hová megyünk? Az egész heti fizetésemre szükség lesz? – Maddie-t ismerve valami menő hely a célállomás, ami tele lesz vállalati seggfejekkel, akikkel flörtölhet.

Tulajdonképpen tele lesz egy rakás Jamie-vel. Már csak ez hiányzik!

– Abba az új klubba megyünk, a Tizedik sugárúton. Az utóbbi egy hétben egyáltalán nem nézted a közösségi oldalakat, Si? – vonja fel Maddie vádlón szemöldökét. – A klub neve The End Zone. Valami szexi, titokzatos, elérhetetlen bokszoló a tulaj, aki az egyik New York-i magazin szerint joggal pályázhatna a legkapósabb szingli pasi címére. Ma van a megnyitó, és nekem sikerült két jegyet szereznem egy ügyfelemtől!

– Ez nagyon szuperül hangzik!

Kiveszem a telefonomat a borítéktáskámból, és rákeresek a The End Zone-ra. Ahogy sejtettem, drága, mégis szexi hely, ezért muszáj begyakorolnom legjobb, flörtölős mosolyomat a pultosok felé, hogy kapjunk pár ingyenpiát. Friss, ruganyos léptekkel felkapom a bőrkabátomat, és elindulunk a lakásból: ez az első estém szingliként a Cityben.

MÁSODIK FEJEZET

Sienna

A Tizedik sugárútig a taxiban a lábam végig fel-alá jár. Próbálom csitítani agyamban a zsongást. Ismét új életet kezdek. Szabad vagyok.

A komorabb részleteket nem meséltem el Maddie-nek – az utolsó néhány estét, amikor Jamie totálisan összeomlott, ordítozott és tört-zúzott a lakásban. Miután napokon át gondolkodtam a kapcsolatunkon, lassan rádöbbentem, hogy tökéletesen elveszítettem benne önmagamat.

Maddie már így is aggódik miattam, éppen ezért arra kell összpontosítanom, hogy normálisan lélegezzek, és leküzdjem a testemen eluralkodó pánikot. Megígértem neki, hogy az örökvidám legjobb barátnője visszatér, és ez így is lesz.

Megkocogtatom az ujjammal a csuklómat, próbálom visszarángatni magam a jelenbe. A kinti fagyos hőmérséklet ellenére pár centire lehúzom az ablakot, és mély levegőt veszek. A hidegtől folyni kezd az orrom. A kipufogóbűztől kis híján megfulladok.

Szembefordulok az ablakkal, lehunyom a szememet, és továbbra is mélyeket lélegzem, lenyugtatom a gondolataimat. A testem azonnal elernyed a bőrülésen. Ha elég gyorsan elcsípem a pánikot, képes vagyok irányítani, ahogy most is. Mindig ott ólálkodik a háttérben, és csak arra vár, hogy támadásba lendüljön.

– Si, jól vagy? – suttogja Maddie.

A kezemet Maddie tenyerére helyezem, és kifújom az eddig visszatartott levegőt.

– Megígérem, hogy jól leszek. Csak egy kicsit össze kell szednem a gondolataimat, és máris mehetek bulizni a legjobb barátnőmmel! – villantom rá a tőlem telhető legszebb kamumosolyt. Maddie láthatóan megérzi, mert nem kérdezősködik tovább.

Maddie volt az első, akivel megismerkedtem, amikor hét évvel ezelőtt ideköltöztem. Emlékszem, egy apró, rózsaszín bőröndben volt minden vagyonom, és óvatosan, lábujjhegyen léptem be az új koliszobámba. Nem akartam senkit felzavarni az éjszaka közepén. Azonban Maddie rögtön kiugrott az ágyból, felvisított izgalmában, és még soha életemben nem ölelt meg senki olyan hevesen, mint akkor ő. Abban a pillanatban tudtam, hogy rokon lelkek vagyunk. Azt mondják, minden skorpiónak szüksége van egy vízöntőre az életben.

A taxi hirtelen fékezéssel megáll, ami felráz a gondolataimból.

– Köszönjük. Szép estét! – búcsúzom, ahogy kinyitom a kocsiajtót; a hideg levegőtől szinte eláll a lélegzetem.

– Mads, igyekezz már! Kurva hideg van! Több lélekmelegítő kellett volna! – kiabálom túl a taxi zaját, ahogy átkarolom magamat, hogy ne reszkessek. És részben szeretném eltitkolni azt, hogy ebben a ruhában a mellbimbóm teljesen átlátszik. Hú, kezdek úgy gondolkozni, mintha Jamie lennék. Fogd be, fogd be, fogd be!

– Még jó, hogy VIP-jegyeket kaptam, így nem kell beállnunk abba a sorba!

Maddie tökéletesen manikűrözött kezével a járdán sorban álló emberekre mutat. Majd kilép elém, belém karol, magas sarkúja hangosan kopog az aszfalton.

– Menjünk, induljon a buli! – kiáltja olyan hangosan, hogy az egész utca hallja. Felnevetek. Maddie aztán tudja, hogyan kell elindítani a partit!

– Naná!

Elindulunk a vörös szőnyegen egy túlméretezett, aranyszínű ajtó felé. Elönt az izgalom. Egek, szükségem van egy tekilára, most rögtön!

Elhaladunk a sornyi ember mellett, akinek nyilván befagy a segge várakozás közben. Odabent nagy a nyüzsgés, a zene kiszűrődik az utcára. A nagydarab kidobóemberek előtt megállva felmutatjuk a személyinket. Az idősebb, kopasz pasas kikapja a kezemből a kártyát, gyorsan rápillant, majd rám néz. Végül morog valamit, és visszaadja.

Széles mosolyt villantok rá, és belépek a klubba, követem a vörös szőnyeget. A helyiség meleg, párás levegője átölel, remegésem megszűnik. Maddie-vel kart karba öltve haladunk, átadjuk kabátunkat a nagykorúság határán egyensúlyozó ruhatáros lánynak, aki egy fülkében a tollát rágcsálja, ő pedig úgy adja át a cédulát, hogy egyetlen pillantást sem vet ránk. Maddie-re sandítok, ahogy sarkon fordulunk, és áthaladunk a következő dupla üvegajtón.

Először a zene dübörgése ér el hozzám, szinte eláll a lélegzetem, ahogy a basszus átsöpör a testemen. A fal mellett állunk, magamba szívom a látványt. Igen, ez a hely tényleg meeeeenőőőő! De nem olyan kamu, unalmas módon, nem! Ez a hely izgató és szexi. Ez a hely ámulatba ejtő!

A falak mélyvörös színben játszanak, hatalmas kristálycsillárok tükrözik vissza a stroboszkóp fényét. A táncparkett a terem közepén helyezkedik el. Fekete, csillámmal behintett padlón lépkedünk, fekete bőrbokszok veszik körül a táncparkettet, arany asztalokkal – lefogadom, hogy színarany. Erről a helyről ordít a vagyon. Tele van közönyös, nagyrészt sötét öltönyös, félig lehunyt szemű férfiakkal, akik a táncparkett mellett állnak, és úgy figyelnek, akár egy vadászó oroszlán a prédáját.

Gyorsan körülpillantok a termen, majd a klub legfontosabb részére összpontosítok: a bárpultra. Megragadom Maddie kezét, aki végignéz a termen: az izgatottság ott ragyog arcán.

– Hű, Sienna, ez a hely hihetetlen! Láttad, milyen brutál jók ezek a pasik? Egyet sem láttam még, aki ne lenne kifejezetten szexisten!

Ma este a legkevésbé akarok pasikra gondolni, pláne pasikat nézegetni, de azért egy-két piáért cserébe hajlandó vagyok elmosolyodni.

– Indítsuk el ezt a bulit, oké? – jelenti be a DJ a sarokban magasan álló, tükrös DJ-pultból, ahogy Eminem Real Slim Shady című száma kezd bömbölni a hangszórókból.

Megfordulok, és vidáman Maddie-re vigyorgok, akinek felcsillan a szeme.

– Mehetünk? – mondom, és kinyújtom felé a kezemet.

– Ó, naná, hogy mehetünk!

Ma este hozza meg gyümölcsét az a sok este, amikor Eminemet énekelve borozgattunk.

Elindulunk a táncparkett közepe felé, a csípőnket rázzuk, a hajunk repked, ahogy szóról szóra, kívülről fújjuk a szöveget. Láthatóan a legtöbb nő nálunk magasabb osztályba sorolható, mert mindannyian a táncparkett szélére húzódnak, és „úgy” néznek ránk; nyilván egyetlen sort sem tudnak fejből idézni ebből a mocskos rapszámból.

Talán egyáltalán nem illünk ebbe a közegbe, de ez egyikünket sem érdekli. Levegőbe emeljük kezünket, elénekeljük az utolsó versszakot, majd mindketten nevetésben törünk ki, ahogy a DJ új számot indít el. Térdemre támaszkodva előrehajolok, próbálok újra normálisan lélegezni. A tüdőm ég attól, hogy túlkiabáltam a zenét.

– Mads, muszáj egy kis piát lenyomnunk! A bor hatása már rég elmúlt. – Maddie válaszul felkuncog, arca kipirul.

– Si, sokszor elfelejtem, mennyire brit vagy, aztán egyszer ilyeneket kezdesz mondani.

Égnek emelem a tekintetem, és megfordulok nevetségesen magas sarkú cipőmben, hogy elinduljak a mögöttem elhelyezkedő bárpulthoz.

A lábam megbicsaklik. Ez a nyomorult magas sarkú! A világot hirtelen lassított felvételen látom, ahogy elém kerül a bárpult. A bokám kifordul, elkezdek oldalra dőlni. Szorosan lehunyom a szememet, vakon kinyújtom a kezemet, és felkészülök az elkerülhetetlen zuhanásra. Fájdalom hasít a bokámba.

A kezem valami kőkeménybe ütközik.

Villámcsapás száguld át a testemen, ahogy egy erős kéz markol a bal fenekembe, érintése nyomán égető érzés alakul ki. A levegő szikrázik körülöttem, erős, pézsmás jellegű, borotválkozás utáni arcszesz illata támadja meg orromat. Még szorosabban hunyom le a szemem, nem akarok szembenézni a legkínosabb helyzettel. Érzem, hogy a kezem alatt egy férfi mellkasa egyenletesen emelkedik és süllyed. A fenekemet szorító kéztől eltekintve az idegen mozdulatlan marad.

A bal kezem lassan elindul lefelé, vakon keresgélek valamit, amibe belekapaszkodhatok, hogy feltornásszam magam. A kezem megállapodik valami keményen, amiről azt feltételezem, hogy az asztal, és alaposan megmarkolom. Mély levegőt veszek, felkészülök arra, hogy villámgyorsan elmeneküljek, és érzem, hogy a férfi felszisszen. Ne, várjunk, ez valami ismerős dolog. Hirtelen rádöbbenek, sőt, kilencvenkilenc egész kilenc tized százalékban biztos vagyok benne, hogy egy kőkemény hímtagot markolok, mégpedig egy igencsak méretes hímtagot.

Merev vagyok, akár egy szobor, nem akarok egyikünk számára sem még jobban rontani a helyzeten.

Oké, Sienna, ezen túl kell esni. Rántsd le a ragtapaszt, és menekülj, fuss, amilyen gyorsan csak tudsz, és ne nézz vissza. Összeszedem minden bátorságomat, kinyitom az egyik szememet, próbálom felmérni, kivel állok szemben. A kezem még mindig szorosan fogja a most már lüktető férfiasságot.

Végignézek a sötét szmokingján, látom, hogy a teste csupa izom. Pillantásom egy olyan férfi arcára esik, aki nyugodtan előléphetett volna valamelyik piszkos fantáziájú könyvemből. Sötét szemének háborgó tekintete az enyémet kutatja. Még sosem láttam ilyen fekete szempárt, mintha belelátna a lelkembe. Bámulok rá, teljesen megbabonáz, a legdögösebb férfi, akit valaha láttam. Koromfekete haja pont olyan hosszú, hogy a feje búbján belemarkolhassak, oldalt pedig rövidre nyíratta. Az egész nyakát beborító, sötét, angyalszárny-tetoválás kiemeli a szépen formált állát. Visszafojtom a lélegzetemet, és teljesen kinyitom a szemem. Meg kell néznem jobban. Ahogy végigmérem, a férfi megköszörüli a torkát. Ez gyorsan visszaránt a valóságba, oda, ahol még mindig a farkát fogom, mely erőszakosan lüktet markomban.

Úgy kapom vissza a kezemet, mintha megégettem volna, és elhúzódom. A fenekemet szorító kéz még erősebben markol, a férfi kissé előredönt, ajkát a fülemre tapasztja. Lélegzete érzékeny bőrömet csiklandozza, libabőrös leszek. Válaszul egész testem megborzong, forróság kúszik végig az arcomon.

Tűz lobban fel bennem, ahogy a férfi az arcomhoz közel érve elmosolyodik. Lassan lehunyom a szememet, és halkan felnyögök.

Bassza meg!

HARMADIK FEJEZET

Keller

Rohadjak meg, mennyi van még vissza ebből a színjátékból? A Rolexemre pillantok. Még több mint három óra – remek! Bosszúsan dobolok az ujjaimmal a színarany asztalon. Ha még egy ilyen nagyképű seggfejjel kell cseverésznem, esküszöm, behúzok valakinek!

Ma este lesz az új klubom megnyitója – legalábbis a sajtónak ez a vetítés. Számomra ez csupán egy újabb lépés, hogy rendezzem az adósságomat Luca felé. Ahogy az üzletre gondolok, elvigyorodom. Mostohafivéremnek, aki New York legnagyobb maffiacsaládjának feje lett, az a zseniális ötlete támadt, hogy a maffia előtt játsszuk el azt, hogy törvényes lépésekben akarom törleszteni nekik az adósságomat. Azt a kis adósságot, hogy megmentették a kibaszott életemet.

Már nem Keller vagyok, az utcai bokszoló, akit meglegyintett a börtönbüntetés szele azért, mert titkon majdnem végeztem valakivel. Nem, én vagyok Keller „Killer” Russo, aki esélyes arra, hogy a vitathatatlan nehézsúlyú bokszvilágbajnok legyen. Én a küzdelemért élek és halok. Semmi nem fogható ahhoz az eufóriához, amit akkor érzek, amikor szabadon engedem a belső szörnyeteget, és a szart is kiverem az ellenfelemből. Mindig is ez volt az életem. Azonban most több millió dolláros üzletekhez jutok általa.

Végighúzom a kezemet a táncparkett melletti boksz plüsstámláján, hátrahajtom a fejemet, és lehunyom a szememet. Már csak három kibaszott óra, gondolom, ahogy mélyen beszívom a levegőt. A zene lüktető basszusa végigáramlik a testemen. Nagyot kortyolok a whiskey-mből, hagyom, hogy alaposan végigégesse a torkomat, majd körülnézek a teremben. A klub tele van kétségbeesett nőkkel, és a rájuk akaszkodó céges faszfejekkel. Egy csapat vihogó nő áll meg a bokszom mellett, kuncogva próbálják felhívni magukra a figyelmemet. Égnek emelem a tekintetemet, és egyenesen előrebámulok, nem törődöm a kihívó tekintetükkel. Ma nincs kedvem az ilyesmihez.

Nyilván nem olvasták a rólam szóló legfrissebb, idióta újságcikket, miszerint New York legkapósabb agglegénye már foglalt. Vagy ami még jobb: olvasták, de magasról tesznek rá. Foglalt vagyok, de nem azért, amit sokan hisznek.

A nőket nagyon beindítja a szegény rosszfiúból lett gazdag rosszfiú története. Ezek a csajok mindent megtesznek azért, hogy ők legyenek azok, aki miatt hajlandó vagyok megadni magam, és szerelmes leszek. A puszta gondolattól is megborzongok. A legtöbb nő arra használja fel a vagyonomat, hogy luxusban bővelkedő életstílusát finanszírozza, úgy tesz, mintha boldog lenne, miközben én eltűnök az éjszakában, a maffiának vadászom a sötétben, és utána a farkamat a legelső elérhető lyukba nyomom bele. Engem kizárólag azok a nők érdekelnek, akik a nevemet sikoltozzák, miközben meglovagolják a farkamat, aztán gyorsan lelécelnek, úgy, hogy soha többé nem találkozunk. Egyszerű tranzakció, semmi dráma, és végképp semmi érzelem.

Bár, azt hiszem, így gyorsan eltelne a maradék idő. Az irodám az emeleten van, és még nem szenteltem fel. Ezen talán ma este lehetne változtatni. A szépen polírozott tölgyfa asztalon jól festene egy nő, akit rádöntök. A gondolattól nyugtalanul izegni-mozogni kezdek. Basszus, ki kell jutnom ebből a bokszból! Igaz, hogy én terveztem meg a belső teret, de százkilencvenöt centisen nincs elég hely a lábamnak ahhoz, hogy egész este itt üljek, és Graysont várjam.

A klubban lüktet a zene, testek simulnak össze a táncparketten. Érzem a pórusaikból áradó tekila szagát. A fények elhalványulnak, ami erotikus hangulatot teremt a teremben. Egyetlen mozdulattal felhajtom a maradék whiskey-t, majd lecsapom a poharat az asztalra. Ha Grayson késik, akkor keresek valamit, amivel elütöm az időt.

Ettől a kibaszott szmokingtól viszket a bőröm. Bár New York legjobb szabója készítette, mégis nehéz volt belepréselni az izmaimat. Kigombolom a csokornyakkendő alatti gombot, és máris kevésbé vagyok klausztrofóbiás.

Jeges levegő éri a nyakszirtemet, amitől az állam megfeszül, körülnézek. Azok az idióta kidobóemberek! Az arany VIP-jeggyel utoljára fél órája jött be valaki. Ökölbe szorítom a kezemet, a boksz széléhez csúszom, hogy letépjem a kidobók fejét. Azonban váratlanul megtorpanok, minden levegő kiszorul a tüdőmből.

Azt a kurva eget!

A teremben megáll az idő, ahogy figyelem, amint egy lány belép az ajtón, kart karba öltve egy hosszú lábú szőkével. A szőke lány az a fajta, akitől fél óra közelség után megfájdul a fejed.

Képtelen vagyok elszakítani a tekintetemet arról az istennőről.

Nézem, ahogy a kettes számú seggfej kidobóember elvigyorodik, és jól megnézi magának a mellette elhaladó lány seggét, majd rákacsint az egyes számú seggfej kidobóra. Pusztán ettől haragosan forrni kezd a vérem, legszívesebben odaugranék, hogy összecsapjam ennek a két ocsmány állatnak a fejét.

Pillantásom azonnal visszatér a lányra. Elképesztően gyönyörű, még soha nem láttam ilyen szép nőt! Nagyon ritkán kelti fel egy nő azonnal az érdeklődésemet, általában megdolgoztatom őket ezért a kiváltságért. De ez a lány… egyetlen pillantást vetek rá, és máris bizsereg a farkam.

Az asztal alatt megdörzsölöm a férfiasságomat, próbálom megzabolázni. Majdnem harmincévesen itt ülök, és áll a farkam egy idegen nő miatt. Csodás!

A lány arca körül libegő barna haja pont megfelelő hosszúságú, rá tudnám csavarni a kezemre. Tökéletesen hátra tudnám húzni azt a hajzuhatagot, hogy szabaddá tegyem a formás kulcscsontját.

Még ilyen távolságból is rabul ejtő az a világoskék szempár, melynek tekintete egyenesen a mellkasomba fúródik. Teste a megfelelő helyeken izmos, feneke olyan formás, hogy legszívesebben belemarkolnék. Az a szűk, fekete ruha szinte hívogat. A puszta gondolat, hogy letépjem róla, és megnézzem, mi van alatta, villámcsapásként hat a farkamra. Basszus, össze kell szednem magamat! Belenyögök a tenyerembe, ahogy végigsimítok az arcomon.

Nem szabad ennek a nőnek a közelébe sem mennem! Nem tudom, mit művel velem, de nyugtalan leszek tőle. Visszapréselem magamat a bokszba, és megigazítom a farkamat az asztal alatt, majd gyorsan csettintek, jelezve a pultosnak, hogy hozzon még egy italt. Most rögtön el kell oltanom ezt a tüzet!

Két whiskey-vel később újra a régi vagyok. Ez a seggfej Grayson késik, de úton van ide, hála a magasságosnak. Szükségem van némi figyelemelterelésre. Önkéntelenül is folyton azt a lányt keresem a tömegben; teljesen rabul ejt a szenvedélyes lendület, ahogy Eminemre rappel, tökéletesen szégyentelenül, a táncparkett kellős közepén. Ebből a szögből páholyból nézhetem végig az egyik legjobb műsort, amit valaha láttam. Tökéletesen kerek feneke fél órája hívogat. Baszódjon meg a Broadway, ez a legjobb hely az egész kibaszott klubban! Egész este képes lennék bámulni.

Egyértelmű, hogy nem én vagyok az egyetlen kanos faszi, akinek feltűnt ez a nő. Minden férfi őt nézi. Olyasmit csodálnak, ami soha nem lehet az övék. A keskenyre préselt ajkú nők pedig a távolból bosszús pillantásokat vetnek rá. Ez a lány más, mint a többi nő itt. Nem ide tartozik, és ez láthatóan kurvára nem érdekli. Ami rendkívül üdítő.

Kifújom a levegőt, kiiszom a maradékot a poharamból, és azonnal felbőszít a gondolat, hogy ugyanolyan vagyok, akár a többi férfi. De ha az enyém nem lehet, akkor kurvára másé se legyen.

Muszáj eltűnnöm innen, muszáj hideg zuhanyt vennem (bassza meg), és aludnom. A zsebembe nyúlok a mobilomért, és küldök egy üzenetet Graysonnak:

KILLER KELLER

Holnap edzésen találkozunk. Készítsd a jeges borogatást. Hol a faszomban vagy?

Grayson azonnal válaszol:

GRAYSON

Alig várom

Felnevetek. Micsoda öntelt seggfej!

A telefont visszateszem a zakómba, de közben megmerevedek. Színtiszta elektromosság száguld végig rajtam. Mi a szar ez?!

A közelben valaki felsikolt, mire azonnal harcos üzemmódba kapcsolok. Megfordulok, kinyújtom a kezemet, és megragadom a zuhanó nőt, aki épp a padló felé tart.

Ahogy a testéhez érek, tűz lobban fel bennem, a kezemből egyenesen a farkamba száguld. Bassza meg, pontosan tudom, hogy ki ez!

Az egyetlen nő, akiről eldöntöttem magamban, hogy nem lesz az enyém, nem lehet az enyém, egyenesen az ölembe hullik, és a farkamat használja botkormánynak.

Lepillantok, és végignézek fintorgó arcán, látom a rajta átsuhanó rémületet. Most csak pislogni tud, mintha össze akarná szedni minden bátorságát, hogy a szemembe nézzen. Még mindig szorosan markolja a farkamat, mintha a földre zuhanna, ha elengedi. Aligha képes felismerni, mire képes ez a kéz.

Egész testével szorosan hozzám simul, ami melegséggel tölt el. Lassan lehajtom a fejemet, hogy ne ijesszem meg, és hosszan beszívom a levegőt: isteni barackillata van. Kétségtelenül olyan édes is. Nyugi, Keller, hidd már el, hogy ez a lány nem neked való, emlékeztetem magamat.

Elvigyorodom, észreveszem, hogy a lány félig kinyitja a bal szemét. Szobormerev, de közben a tekintete végigjár az egész testemen. Nyilván tetszik neki, amit lát, mert érzem, hogy a lélegzete elakad, és a szíve hevesebben dobog, ez látszik a karcsú nyakán.

Képtelen vagyok józanul gondolkodni, ezért a számat a füléhez illesztem, és félretolom a lágy fürtjeit. Tulajdonképpen fogalmam sincs, mi ütött belém: talán az ereimben végigszáguldó forróság az oka, vagy a lány keze, mely szilárdan markolja a kemény farkamat, vagy pusztán a szépsége. A lány pihegve felnyög, ahogy beszívom édes illatát. Elképzelem, hányféleképpen tudnám elérni, hogy tovább nyögdécseljen.

– Hé, szépségem, nem kéne előbb meghívnod egy italra azt a pasit, akinek a farkát markolászod? – húzódom el tőle vigyorogva, és várom, mit reagál.

Olyan, mint az országútra tévedt, fényszórótól megriadt őz: ez a hangosan ziháló istennő megpróbál leugrani az ölemből, de kurvára nem fogom hagyni. Szorosabban markolom a fenekét, hogy egy helyben tartsam, ott maradjon, ahová tartozik.

Van valami vonzó ebben a nőben. Nem akarom, hogy kiszálljon az ölemből.

– Így kell bánni azzal a férfival, aki megmentett attól, hogy arccal a padlóra zuhanj? Van pár ötletem, hogy miként tudnád meghálálni!

Kicsit eltolom magamtól, hogy lássam, hogyan reagál.

Arra számítok, hogy undorodva bámul rám. Túlságosan ártatlannak tűnik ahhoz, hogy eltűrje az ilyen viselkedést. Azonban elönt a döbbent, ahogy arca ellágyul, szemében csibészes fény villan meg. Szólásra nyitom a számat, ő pedig megragadja az öltönyzakóm gallérját, majd felemeli tükörsima lábát, hogy az ölembe üljön. Arca alig pár centire van az enyémtől. Ahogy egymás szemébe bámulunk, érzem, hogy egyre lassabban veszem a levegőt. Felnyögök, az arcomhoz nyúlok, hogy kijózanodjak, és az agyamat cselekvésre sarkalljam.

Tökéletes, fehér fogaival az alsó ajkát harapdálja, ahogy végigmér, végignéz az egész testemen, szinte felfal a szemével. Majd kissé hátradől, és a fenekét lassan végighúzza a farkamon. Jézus Krisztus, honnan került ide ez a nő?

Felvonom a szemöldökömet, bátorítom, hogy szólaljon meg, miközben próbálom az agyamból kiverni azt a képet, ahogy az a telt, piros száj befogadja a farkamat.

A lány kissé közelebb bújik, így egészen egymáshoz simulunk, és az ajkát a fülemre tapasztja. Összpontosíts, Keller, ne törődj azzal, hogy a melle a mellkasodhoz préselődik! Lehelete csiklandozza a nyakamat.

– Nos, uram, köszönöm, hogy megmentette a seggemet – mondja a lány rekedtes hangon.

Ösztönösen felnyögök, megnyalom az ajkamat a nyelvem hegyével, megragadom a fenekét, hogy magamon tartsam. Mielőtt válaszolnék, a lány lecsusszan az ölemből, lesimítja a ruháját, szélesen rám mosolyog, kivillantva tökéletes, hófehér fogsorát. Majd gyorsan rám kacsint, és sarkon fordul, ruganyos léptekkel a pult felé indul, miközben a feneke ide-oda ring.

Képtelen vagyok levenni a szememet erről a nőről. Ártatlan mosolya és az, hogy fogalma sincs róla, mennyire szexi, valamiféle belső kiéhezettséget palástol. Lefogadom, hogy tökéletesen reagálna arra, ha a kezem a torkára szorulna, mialatt ráereszkedik a farkamra. Már a puszta gondolattól is újra fészkelődni kezdek.

Többre vágyom.

Kívánom ezt a nőt.

– Nem most láttál utoljára – suttogom magam elé. Kiiszom a maradék whiskey-t, és továbbra is úgy bámulom, mint vadász a zsákmányát.

Kinéztem magamnak ezt a rejtélyes nőt, és én mindig megküzdök azért, amit akarok.

NEGYEDIK FEJEZET

Sienna

Mégis mi a fenét képzeltem? Nem csupán letapiztam azt a pasast, de rákacsintottam, és uramnak szólítottam. Az agyam összevissza zakatol, a zavartól elvörösödöm, de a testemet mindez nem érdekli. Még mindig lángol annak a férfinak az érintésétől.

Bár bizonytalanul lépkedek, de végre elérek a bárpulthoz. Fejemet a karomra hajtom, a hűvös fémfelület megnyugtat, próbálom lehűteni magamat.

Ahogy a pult felé tartottam, éreztem, hogy pillantása szinte a fenekembe hatol. Ügyeltem rá, hogy ide-oda ringassam a csípőmet járás közben. Még soha nem viselkedtem így: egy magabiztos, szexi Sienna született meg hamvaiból.

Azt hiszem, kedvelem ezt az új Siennát.

Az érintése felgyújtott. Mély, rekedtes hangjától a puncim összerándult. Félig lehunyt szemében sötétség honolt, valami sokkal mélyebb, mint a puszta szemszín. Ez a pasi maga a káosz, és ez valami egészen új zsongást indít el bennem.

– Négy tekilát, egy dupla vodkát és egy kólát kérek – vetem oda a pultosnak szinte zihálva; a srác rám kacsint, és elkezd kiszolgálni.

Egyiket a másik után hajtom fel, örömmel fogadom az égő érzést, amely végigszáguld a torkomon. Mindez semmi ahhoz a tűzhöz képest, ami belülről lángol bennem az ő érintése nyomán. Szükségem van a zsongító alkoholra, hogy összeszedjem magamat annyira, hogy képes legyek elhaladni mellette.

Jaj, Maddie miért nem ért még ide? Az nagyban megkönnyítené az életemet.

Azt hiszem, még mindig a herceget keresi. Nos, Maddie túl sok nyálasan romantikus regényt olvas, mindig a mesébe illő esküvőről álmodozik, két gyerekről és fehér léckerítéses házról. Az utóbbi egy évet azzal töltötte, hogy egy csomó békát végigcsókolt, hogy megtalálja a hercegét. Alig pár hete, egy hosszú munkanap után felpolcoltam a lábamat a kanapéra, és fülsiketítő, szenvedélyes sikolyokat hallottam. Parker, azt hiszem, így hívták a srácot – várjunk, nem inkább Peter? Bárki is volt, nyilván nem ő volt az igazi. Már attól elfáradok, hogy végignézem, amint Maddie a szabadidejét a szerelem keresésére fordítja, de amikor felragyogó szemmel meséli el, hogy mit keres, akkor mégsem emelem bosszankodva égnek a tekintetemet.

Végignézek a termen, és látom, hogy Maddie platinaszőke haja meglibben a táncparketten, a legfrissebb zsákmány, egy magas, sovány pasi pedig lohol utána. A következő lehetséges herceg lehajol, és súg valamit Maddie fülébe. A Maddie arcára kiülő, nem túl lelkes kifejezésből rájövök, hogy meg kell őt mentenem. Felkapom az italainkat, mélyet lélegzem, négyig számolok, majd lassan kifújom a levegőt.

Maddie-t bámulom, közben lassan lépkedek, csak a barátnőmre összpontosítok. Ne nézz a pasira, ne nézz a pasira! De kurvára semmi értelme. Teste mágnesként vonzza a tekintetemet, nem, egész lényemet mágnesként vonzza. Nem tehetek róla.

Még soha életemben nem láttam ilyen szép férfit. Maga a hatalom és veszély keveréke, de ez csak még jobban felizgat. Olyan, mint egy isten, ahogy ott ül, térdére könyökölve a bokszban, és tetovált kezével szájához emeli a whiskey-s poharat: ebből a pasiból csak úgy süt a szex, de nem az a vanília fajta. A legperverzebb, legmocskosabb szex, amit el tudsz képzelni. Mély, rekedtes hangja olyan kibaszottul erotikus, és a gondolattól, hogy parancsolgatna nekem a hálószobában, lüktetni kezd a puncim. Ez a pasas biztosan tudja, mit csinál! Erre a nyakamat teszem.

Nem vettem észre, hogy megtorpantam, és csak bámulom ezt a csodálatos férfit; akkor döbbenek rá, amikor pillantása tőrként fúródik belém: arcára kiülő látható belső vívódása ott villódzik szemében. Én is ugyanolyan hatással vagyok rá, mint ő rám. Pusztán ettől égni kezd az arcom. Felemeli a poharát, és biccent felém, elvigyorodik, szinte ugrat. Gyorsan rámosolygok, és elhaladok mellette a táncparkett felé.

Nincs időm ilyesmire. Elegem van a férfiakból. Ezt ismételgetem kényszeresen magamban.

Maddie megpördül, sokatmondó pillantást vet rám, és elküldi a mögötte álló férfit, aki a következő zsákmány után indul.

– Baszki, Sienna, ez szexi volt! Már attól felizgultam, ahogy figyeltem, hogy néz rád! – kiabálja túl Maddie a zenét, míg drámaian legyezi magát a kezével.

– Ne csináld ezt, Mads! Nem is tudom, mi jött rám! – felelem, és próbálom elütni a helyzet esetleges drámaiságát.

– Úgy érted, szeretnéd, ha rád jönne? – kuncog fel Maddie. Anyám, ez a csaj! Önkéntelenül is felnevetek.

– Figyelj, nézz már rá! Ki ne vágyna rá? – felelem felvont szemöldökkel. – De ne felejtsd el, hogy a közeljövőben le vagyok tiltva a pasikról! – teszem hozzá, mert szeretnék témát váltani.

– Nem, Si, a párkapcsolatokról vagy letiltva, nem az egyéjszakás kalandokról! Ne feledd, hogy alá kell feküdnöd valakinek ahhoz, hogy túljuss valakin!

Égnek emelem a tekintetem. Elképzelem, ahogy ez a pasi nekilök a falnak, magáévá tesz, és ettől teljesen felizgulok.

– Si, elpirultál!

Szeretném befejezni ezt a beszélgetést, ezért kiveszem a szívószálat az italomból, és felhajtom. Túl józan vagyok ehhez! Majd megragadom Maddie kezét, és körbeforgatom, beljebb furakodunk a táncparketten, mert ha Maddie táncol, nem tud vallatni. Maddie hangosan felkacag, játékosan fel-le húzgálja a szemöldökét. Pontosan tudja, miben sántikálok.

Az idő halad, valamiféle köd ül rajtam. Nevetünk, táncolunk, iszunk. A hely zsúfolásig tele van. Összepréselődünk, mint a heringek, nincs hely mozogni. Az utóbbi fél órát úgy töltöttem, hogy különféle pasik dörgölődztek hozzám. Egyiküktől sem mozdult meg bennem semmi, egyetlen érintés sem lobbantotta lángra lelkemet még annyira sem, hogy megforduljak. Egész végig arra összpontosítottam, hogy ne nézzek annak a férfinak a szemébe. Úgy érzem magam, mint a zsákmányállat, érzem magamon a kiéhezett tekintetét. Valami legbelül azt súgja, hogy ha ránézek, onnan nincs visszaút.

Elmerülök a gondolataimban, lehunyom a szememet, a csípőm ringatózik a zenére, elfelejtem az utóbbi hetek minden fájdalmát: a szakítást, a zavarodottságot. Engedélyezem magamnak, hogy szabad legyek, hogy a zene végigáramoljon rajtam, beszívom az alkohol és a pézsmás arcszesz illatát, és érzem, hogy verejték folyik le a homlokomon. Szabadnak érzem magam.

Váratlanul és fájdalmasan érkezem vissza a valóságba, ahogy meghallom, amint valaki felkiált mögöttem.

– Kicsi lány!

A hátam azonnal megmerevedik, kezem ökölbe szorul. Ez nem lehet igaz!

– Sienna! – Az idegesítő férfihangot most közelebbről hallom, de mielőtt ismét megszólalna, megpördülök és elhallgattatom.

– Mit akarsz, Jamie? – csattanok fel, és szembefordulok a seggfej volt vőlegényemmel; magasra szegem az államat.

Jamie szeme tágra nyílik meglepetésében a hangnemtől, majd arca ellágyul, közelebb hajol, amitől mindenütt viszketni kezdek.

– Nem veszed fel a telefont, nem válaszolsz az üzeneteimre, ezért a közös, nyomkövető alkalmazással kerestelek meg. Végre elhagytad a lakást!

Jeges borzongás fut végig a gerincemen. Jamie egész eddig figyelt? Tudja, hogy otthon ülve a szememet is kisírtam? És éppen ma dönt úgy, hogy megkeres?

– Kérlek, Si, gyere, menjünk ki, beszéljük meg! Meg kell beszélnünk ezt az egészet! – könyörög Jamie kétségbeesetten, és egyre közelebb hajol a fülemhez.

Majdnem elhinném, hogy őszinte, de az agyam gyorsan magamhoz térít. Azonnal eszembe jut, ahogy dugta azt a ribancot a pulton. Felnevetek.

– Mi lenne, ha eltakarodnál, és békén hagynál, Jamie? Köztünk. Mindennek. Vége! – csattanok fel, és a műkörmömmel végigszántok a mellkasán. Basszus, de jó érzés! Rápillantok, és hirtelen nem értem, miért maradtam vele ilyen sokáig.

Félreértés ne essék, nem néz ki rosszul. Az a tipikus ügyvéd, száznyolcvan centi, sovány, de izmos, hátrasimított, szőke haj, öltöny, elegáns cipő. Most nem tűnik olyan frissnek, mint általában, borostája pár napos, szeme vörös, haja kócos a feje búbján. Smaragdzöld szemével elborzadva bámul rám.

– Ne már, Si, ez nem te vagy! Te nem szoktál eljárni inni, és biztosan nem beszélsz ilyen gorombán! – mér végig Jamie. – És nem viselsz ilyen ribancos ruhát! – nevet fel, és a lábamat bámulja.

Nincs szükségem erre a szarra ma este! Megfordulok, hogy elinduljak, de egy kéz keményen megragadja a csuklómat, és visszaránt. Hirtelen Jamie mellkasának szorulok.

Remegve kifújom a levegőt, felnyögök, ahogy a csuklómból a fájdalom elindul felfelé a karomon. Szívem hevesen ver. Jamie még mindig a csuklómat szorongatja, és érzem a nyakamon a leheletét.

– A türelmem véges, ha rólad van szó, Sienna! – veti oda dühtől csöpögő hangon.

Ekkor robbanok. Hogy merészel így beszélni velem? Mintha a tulajdona lennék, miután hónapokon át hazudott, megcsalt és lehúzott?

Heves mozdulattal kirántom a karomat, és belekönyöklök a hasába. Válaszul felnyög és elenged. Gyorsan arrébb lépek, látom, ahogy kétrét görnyed. Szeme most sötét, haragosan bámul, állkapcsa remeg.

Ó, basszus, tudom, mit jelent ez a tekintet!

A vér dübörög a fülemben, ahogy nagyot nyelek, hogy ne érezzem a torkomban a feltörő, keserű epét.

– Te kibaszott ribanc! – ordítja Jamie, ahogy megteszi a minket elválasztó rövid távolságot, megragadja mindkét felkaromat, méghozzá olyan erősen, hogy az ujjperce kifehéredik. Körme most a bőrömbe váj, kis híján felsérti. A nyomást egészen a csontjaimban érzem. Felnyögök a fájdalomtól.

– Ez fáj! Szállj le rólam! – kiáltom, és egész testemben remegek. Miért nem segít senki? Hol a francban van Maddie?

Jamie szorítása kissé lazul a karomon, elnéz mellettem, tekintete félelemmel telik meg.

– Hallottad a hölgyet! Kurvára vedd le róla a kezedet! Most!

Meg sem fordulok, mert pontosan tudom, ki az. Megérzem, ahogy odalép mögém. Jamie elenged. Végre, gondolom, és elönt a megkönnyebbülés, ahogy kiszabadulok a szorításából. Hála az égnek, hogy ez a pasi idejött! Most már sokkal nagyobb biztonságban érzem magamat. Ez be fog lilulni, gondolom, ahogy a karomra pillantok ott, ahol Jamie megmarkolt.

– Nyugodj le, csak baráti beszélgetést folytatok a menyasszonyommal.

Védelmezőm megmerevedik mögöttem, de csak egy pillanatra, majd oltalmazón átkarolja a derekamat, és szorosan magához húz. Pézsmaillatú arcszesze, mely elkeveredik a whiskey illatával, betölti az orromat. A testem bizseregni kezd attól, hogy kemény kezét ott érzem a hasamon.

– Ha még egyszer hozzá mersz érni, esküszöm, hogy kinyírlak! Megértetted?

Jamie hátrálni kezd, pillantása védelmezőm kezére tapad. Most én is lenézek: az a kéz tele van tetoválással. Fehér ingujját feltűrte, a tetoválások felkúsznak a karján is. Ahogy a keze határozottabban a derekamra simul, alkarján szinte duzzadnak az erek. Egek, még az alkarja is szexi!

Felé fordítom a fejemet: fölém és Jamie fölé magasodik. Legalább százkilencvenöt centi magas lehet, hatalmas, izmos teste szinte uralja a termet.

Jamie haragosan pillant rám, majd ördögien elvigyorodik, amitől egy-két másodpercig eláll a lélegzetem is.

– Na jó, mindegy! – veti oda, majd megfordul, és belevész a tömegbe, én pedig egész testemben elernyedek.

– Jól vagy? – tudakolja a férfi, hangjában aggodalom érződik.

Hogy jól vagyok-e?

Kipirultam, zihálva veszem a levegőt, a lábam reszket. Vajon érzi, hogy remegek? Nem attól, ami Jamie-vel történt. Nem. A testem csupán az ő érintésére reagál.

Röviden bólintok, hajam kemény mellkasára hullik. Megfordulok erős szorításában, hogy szembenézzek vele. Keze most keményen a fenekemre simul. Már ettől nedves lesz a bugyim. Hátrahajtom a fejemet, tekintetem találkozik a félig lehunyt, sötét szemének pillantásával.

– Köszönöm, hogy kétszer is megmentetted a seggemet ma este! – vigyorodom el, és ebben a cipőben elég magas vagyok ahhoz, hogy mindkét fájó karommal átkulcsoljam az ismeretlen férfi nyakát.

Lágy csókot lehelek az arcára, sötét rúzsnyomot hagyva az álla fölött. Halk nyögés hagyja el ajkát válaszul. Érzem, ahogy keményen álló farka hozzám ér, amitől csak még jobban lángol bennem a tűz.

Kívánom ezt a férfit.

– Gyere velem! – mondja, és arca ugyanolyan közönyös, mint eddig, ahogy ujjai az enyémbe kulcsolódnak, és elhúz a táncparkettről. Megszaporázom lépteimet, próbálok lépést tartani vele. Elhaladunk a bár mellett, és egy oldalajtón a klub hátsó részébe jutunk.

– Te itt dolgozol, vagy mi? – tudakolom.

– Vagy mi – feleli határozottan, de nem áll meg.

– Ooooké – felelem, próbálok könnyíteni a helyzeten. – Azért biztos nem ölnéd meg Jamie-t, ha még egyszer hozzám érne, ugye?

Amikor ideges vagyok, összevissza beszélek. Nyilván nem fogja megölni a volt pasimat, de talán jó lenne kideríteni, hogy esetleg egy újabb elmebeteggel tűnök-e el a balfenéken.

A kérdéstől a férfi megtorpan, én pedig majdnem nekiütközöm a hátának, ahogy megpördül. Kemény pillantása találkozik az enyémmel, és lángoló tekintettel belép a privát terembe, meleg lehelete most a nyakamat csiklandozza.

– Én nem szoktam üresen fenyegetőzni, hercegnő. – Mély hangja hullámokban árad végig a testemen. Szavainak félelmet kellene kelteniük bennem. Azt hiszem, ezt akarja, de pont az ellenkező hatást éri el. Nem tudom, hogy az alkohol az oka, vagy ez a domináns alfahím-viselkedés, de a bugyim csatakos.

Nem várja meg a válaszomat, ismét megragadja a kezemet, és haladunk tovább a sötét folyosón. Gondolom, már az alkalmazotti területen vagyunk, mert az összes fekete ajtó zárva van. A férfi a zsebébe nyúl, elővesz egy kártyát, végighúzza az ajtó oldalán. Mikor felvillan egy zöld lámpa, kitárja az ajtót, és maga után húz. Ahogy a nehéz ajtó becsapódik mögöttem, összerezzenek.

A testem azonnal elernyed, ahogy elengedi a kezemet, érintésének elvesztésétől borzongani kezdek. Talán ez jót jelent: fizikailag távolabb kell kerülnöm ettől az embertől. Minden érzékemet megtámadja, és sűrű ködöt bocsájt agyamra.

Kinyit egy tölgyfa íróasztal mellett álló hűtőszekrényt, és megkérdi:

– Egy italt?

– Bármi jó, amiben alkohol van.

Lehúzom a ruhám alját, és végignézek a szobán.

A klub többi részéhez hasonlóan ez a szoba is hatalmas, fekete bársonyfalai vannak, puha bőrkanapé áll benne – természetesen fekete –, és óriási, aranyberakásos íróasztal. Kíváncsian nézek körül: a szoba hátsó részében makulátlan, ragyogó fürdőszobát pillantok meg. Pusztán ez a szoba többe kerülhet, mint az összes spórolt pénzem. Leteszem magam a kanapéra, és hátradőlök, a bőr anyaga lehűti a testemet. A szobában friss festékszag van, és valami férfias illat, ami a vendéglátómat idézi.

Felkapom a fejemet, ahogy a férfi elindul felém, kezében két itallal.

– A tekila okés?

– Mm, igen, az a kedvencem. Köszönöm – veszem el a poharat, és meglötyögtetem az italt. Majd őszintén rámosolygok a férfira.

– A nevem Sienna. Sienna Anderson – mondom, és kinyújtom a szabad kezemet, de közben összerándulok az ügyetlen gesztustól.

Hogy úgy mondjam, nem vagyok egészen magamnál.

A férfi lenéz a kezemre, majd visszapillant rám. Sötét tetoválásokkal ékesített kezét az enyémre helyezi, teljesen lefedi; visszanézek rá.

– Nos, Sienna Anderson – mondja a legjobb brit akcentusával, amit produkálni tud –, nagyon örülök, hogy megismerhetlek. – Majd röviden pukedlizik.

Nem értem, miért gondolja minden amerikai, hogy a britek előkelők? Én Kelet-London külvárosában születtem egy önkormányzati lakásban, anyám alkoholista, apám lelépett – olyan messze vagyok az előkelő angoloktól, amennyire csak lehetek. Próbálom visszafojtani a nevetésemet, és röviden bólintok, majd alsó ajkamat a fogaim közé veszem.

– És önt, hogy hívják, uram? – Emlékszem, hogyan reagált, amikor korábban így neveztem.

– Keller Russo – feleli a férfi ugyanolyan széles vigyorral, mint az enyém.

Egyre nehezebb összpontosítanom. Egész testem bizsereg a várakozástól. Még soha életemben nem voltam ennyire begerjedve. Ahogy végigszáguld bennem az adrenalin, működésbe lép az „üss vagy fuss”-ösztönöm. Ez a pasi, Keller, olyan hatással van rám, amit nem fogok fel. Kutatón néz az arcomba. Azon tűnődöm, látja-e, hogy az agyamban szinte száguldoznak a gondolatok. Jó lenne, ha leállnának.

Mintha észrevenné a belső vívódásomat, Keller megemeli a karomat, hogy megszemlélje Jamie kéznyomait. Közben felnyögök. Színtiszta harag villan meg a szemében. Kezdem úgy gondolni, hogy a fenyegetése nem tréfa volt.

– Most emelt először kezet rád, hercegnő? – mormolja, és hüvelykujjával gyengéden végigsimít a foltokon.

– Mm-mm – nyögöm ki nagy nehezen, mert képtelen vagyok elszakítani a pillantásomat az ajkáról.

– Hidd el nekem, hogy most fordult elő utoljára! – fogadkozik Keller, és biztos vagyok benne, hogy komolyan gondolja.

Fejét a vállgödrömbe hajtja, olyan közel van, hogy meleg lehelete az arcomat éri.

– Hallom, hogy a szíved milyen hevesen ver, Sienna. Ez a sokktól van, vagy attól, hogy elképzeled, ahogy megkeféllek azon az íróasztalon?

Érzem a nyakamon, hogy elvigyorodik.

– Talán mindkettőtől – felelem az igazságnak megfelelően, abban a reményben, hogy nem volt hiba beismerni. Keller keze gyengéden arcomhoz ér, majd maga felé fordítja – arcunk alig néhány centire van egymástól.

– Te, Sienna, lélegzetelállító vagy, de túl jó vagy nekem.

– Igen? – nyögöm ki nagy nehezen, és próbálok kissé elhúzódni. Ez aztán érdekes elutasítás! Keller gyorsan megragadja az arcom másik felét, visszahúz, maga felé fordít, a légzése zihálássá válik. Olyan közel van hozzám, hogy amikor felmordul, megérzem a drága whiskey illatát.

– Még jó, hogy nem szoktam betartani a kibaszott szabályokat.

Ekkor az ajka lecsap az enyémre. Mindent felemésztő csók ez, semmi gyengédség nincs benne: úgy csókol, mintha fel akarna falni. Még soha életemben nem csókoltak meg így, de bassza meg, kurvára szexi! Nyelve az enyém köré fonódik, felerősíti a csókot. Alig kapok levegőt, de nem is akarok. Nem akarom, hogy ez valaha is véget érjen. Nem érdekel, ha megfulladok – micsoda halál lenne! Keller most a hajamba túr. Egy pillanatra megtöri a csókot, ördögien rám vigyorog, majd folytatja a támadást a nyakamon. Csókol, harap és szívogat. Fájdalom és gyönyör váltakozik egymással, mire nyögdécselni kezdek, hátrahajtom a fejemet.