EIGER LEVENTE

A PÁSZTOR VISSZATÉRT

Könyv Guru

Budapest, 2021

Tartalomjegyzék

Címoldal

Szeretlek

Felébredtem

Nálunk

Amikor az erdőben

A kötényes kislányhoz

Miért, ha kérdezem

Újrakezdeni

Van olyan csend

Nem volt

A szerepnek vége

Srí Lanka, 2019. húsvét

Gyere, te ismeretlen lélek

Vendég

József Attilához

Nem tudom, miért

Vágyom

De jó lenne

Azoknak

A meg nem csókolt…

Szeretnék hinni

Az élet

Elbújva

Amit titokban

Isten

Nincs kegyelem

Tudatlan

Minden éjszaka elmegyek arra

Meghasonlás

Sétáljunk együtt

Szeretem

Gondolat

Szeretném

Álmaimnak

Nézd

Elmúlt egy év (2018)

Magányosan

Mert nem vagyok

Senki sem érti

Vad vizek

A lélek

Ha rád gondolok

Kezedet kezembe tetted

Az utolsó

Visszanézve

Meghaltam

2018. november 1.

Ki látta?

A temető ajtaja

Mert minden csendes

Egy másik testben

Kék madár

Hozzád…

Látogatásom

Megtaláltalak

Magukat tartják

Halál

A temető sírjai közt

Boldoggá

Szeretnék

Illúzió

A szótlan

Várok

Agyvérzésem

Az egyetlen út

Karokba zárva

Állati

Mert én vagyok

Mondd, ha ismered

Barcelona 2017

A gyermekem

1967 – Búcsú apámtól

Rántott leves

Az út

A és a B

Az erdőben

Gondolsz-e rám?

Minden

Pofon

Az útjaink

A cári hintó

Esti meditáció

Virágözön

Bűn és bűnhődés

1956 gyermeke

Amilyen nem vagy

Félek

Észak-Korea

Az én Istenem

Szüleim sírja

Egy évszak halálára

A csaló

Ki vagy?

Szerettem őt

Csalódtam

Éltünk

Házat, hatalmat

Hányszor írták?

Internet

A tested

Maradj velem

A bánfalvi temető előtt

Az imádott nőhöz

A meg nem született leányhoz

Holokauszt – 73 éve

Az ígéret földje

Az első szívroham

Az én utam

Kisunokámhoz, Larához

Búcsú

Én vagyok az Isten

Még van remény

Csodák

Csodákat várva

Még egyszer

Az utolsó esély

Édesapámhoz

Ne add fel, mert győzni fogsz

Titanic

Temető Sír Törlésre Kijelölt

Messze voltam

Újra itthon

Múló szerelmek

A kertemben

Pedig, ha tudnák

Várom, hogy jöjjön

Boldog vagyok

A kereszténység haldoklása

A végtelen

Egyszer szeretnék

Az elveszett ember

Állok

Kinyújtom kezemet

A temető csendes

Lehunyt szemmel

Emlék vagyok

Körforgás

Az újszülött zokog

Emlékszel?

Ha én lennék

A te kezed

A fény

Miért hazudnak?

Vannak búcsúk

A hazugság útvesztőiben

Rejtelmes

Ez volt

A másik

Az éjszaka csendjében

Egy volt kedveshez

Utazó

A régi kedveshez

Valakihez

Érezni

Amit

Szívem

Hazám

Szép volt

Este van

Imádva

Kedvelem a tavasz illatát

Ne felejts el, kérlek

Halálra ítélt

Amikor

Ennyi volt

Szótlanul

Az élet összedől

Van olyan

Akik még várják…

Kezeid

A kerti rózsák

Mezítláb

Vad szerelmek

Meséld el

Anyák napjára

Az én hitem

Ezer nevekben

Táborhegy

Csak egy kis fohász

Gyomokká válnak

Ma már tudom

De jó is lenne

Hiába volt

Húsvét 2020

Jeruzsálem

Az igaz szeretet

Arosában

Népbíróság

Válassz

Nálam voltál…

Modern világ

Árpád Gimnázium, találkozó

Ne félj!

A huszadik század

Az életed alkonyán

Elvehetnek

Várom

Ki vagyok én?

Ittam

Apám

Lelkem

355

Cafatokban

Adjátok vissza

A felejthetetlen szerelem

Az életünk

Tudod-e?

Édesanyám 107 éves

Alaszka

Nem adom fel

Megszülettem

Karácsonyi gondolat

Tél van

Amikor a Táborhegyen

Az a pillanat

Térdre estem

Mindig szeretlek

Több ezer éve

Sírnak a felhők

A megtalálás

De jó lesz

Az ígéretek

Kezed

A prolik

Sorok

Attila

Álmaimban

Édesanyám

Boldog kis arcodon

Nem térhet vissza

Élő halottak

Meséljem, hogy?

Lélekvándorlás

Ma egy pillanatra

A szerelemnél

Halványul

Vannak, akik

Ne sírj

Tudod vagy érzed (Tudod, hogy neked írtam)

Üzenem

De szépek

Hol vagytok?

Keresem

Állatkertben

Lourdes

Nem kellenek

Egykor

Ősz

Balf

Ringass

Novemberi gondolat

Emlékszel még?

Régi emlékek

A te szemeid

A régi kertben

Itt

Eszter

A felismerés

Mondd meg, miért?

Mint a délibáb

Hírek

Az elveszett kulcs

A hold

Szeretném elmesélni még

A felejtés

Álomvilágból álomvilágba

A testem börtönébe

Ne nézd

Ki érti ezt?

Akik elmentek

Micsoda játék

Fáradt vagyok

Megint

Az árvák földje

Soproni utcák

Még mindig várja őt…

Én vagyok

Árnyékba öltözött

Emlékszem

Két öreg kezem

Ki az?

Ne félj

A megtervezett világ

Rust

És visszagondolok

Ki volt?

A kisgyerek

Napjaim múlnak

A várakozás

A revizor

Hiszek

Gyermek maradtam

Ha még egyszer

A titkok fátyla

A szemeid

Fényekkel átölel

A bohóc

A múltat elástam

Pünkösd 2021

Mindenkinek

Késik

Keresztút

Csak egy napot

A legszebb emlék

A valóság próféciája

Állj meg

Milyen jó lesz

Szeretem őt

A döntés

Hét év után

A vágyak

A kék párna

Az időskor

Új Messiások – a vakcina árnya

Amikor a természet

Szeretem nézni

Lelkedet adtad

Mert jönni fog

Húsz év?

Hosszú sorokban

Az unokáimhoz

Mit nem tettem volna

Mindegy, hogy a sors

A hangyák

Van egyvalaki talán

Olyanná lenni

Este volt

Hatalmas

Ordítani szeretnék

Miért nem szeret

Ha elmúlik a nyár

Farkasok közt

Köszönöm

A mi világunk

Az emlékek

Egyszer megáll

Az új világrend

Most láttam őt

Karácsony 2020 Itt járt közöttünk

A gyermek

Volt

Senki

Mindent elvettek

Lelkemmel

Karácsony van

Én

Vannak, avagy az elszámolás

Minden nap

Csend van

A forgatag

Novemberi gondolatok

Valakit találni

Szótlanul…

Ezen a földön

Édesanyámhoz

Találkozunk

Ha meghalunk

A vén bolond

Arra jártam

Reménytelen…

Kertem

Kerestem

Csak egyetlen

Elrejtett utolsó sóhajok

Sokan vagyunk

A szabadkőműves

Titok

Miért szeretni

Hideg

Valaki

A sors rulettjében

Ahol hideg az álom

Csak neked

Már nem izzik

Ne add fel

Az igazság

Mellettem álltál

Gránitszobor

Ha imádkozol

Esti gondolat

A való világ valótlan árnyai

A neved nem számít

Ez a hely

A szerelem

Öledbe hajtani fejem

Hirtelen

A győztesek

Copyright

SZERETLEK

Olyan voltál, mint a reggeli harmat,

A csendben a csend királynője,

Szemedben a múlt és a jelen.

Lelkemben a te szíved dobogott.

Csak néztünk előre és a semmiből

Kiáltott egy ismeretlen hang.

Lassan jöttél a mosolyon keresztül,

Reszketve kezedet fogtam meg

Kezemmel,

És átöleltél.

FELÉBREDTEM

Még fáradt agyammal néztem a szobát,

Ezüstpárnákon csillogtak a könnyek.

A kötényes kislány az ágyam szélén ült,

Szótlanul nézett a múlt pásztorára.

Hozzám hajolva suttogta fülembe:

Visszajöttem, itt vagyok.

NÁLUNK

Nálunk járt megint a halál.

Nem lopakodva,

Nem játszotta meg magát,

Csupán előre szólt, hogy itt vagyok,

És egy délután elvitte őt.

Jól ismerem, de nem barátom,

Mert tudja, hogy még ellenállok.

Amikor a kezemet megfogta,

Rám nézett,

Majd tovább-ballagott.

Türelmes, drága élet hiánya

Várakozik megbújva még.

Tudja jól, hogy egyszer majd kopogtat,

Akkor szótlanul felállok,

Mert új élet vár a másik oldalon,

Ahol a halál a nagy halott.

AMIKOR AZ ERDŐBEN

Amikor az erdőben haladtam,

Madárhangok zúgtak mindenütt.

Egymásnak vallottak szerelmet,

És éneküket magamba zártam.

Lépkedtem tovább,

Majd később este lett.

Árnyékokat láttam a holdsugárban,

A kutyák ugatása csendesült.

Ledőltem a tisztás közepére,

A csillagokban kerestem

A soha el nem múló álmot,

És vártam valami csodára

Úgy, mint régen az ismert kopogásra.

De csak egy harkály

Búcsúzott a naptól,

És a szememben könnycseppek gyűltek.

A KÖTÉNYES KISLÁNYHOZ

Évtizedek sebeit

Fedik be arcom ráncai.

Elveszett álmok,

Kezek, melyek a múlt kezei lettek.

Amikor az éjszaka árnyai jönnek,

Te is ott vagy, és jössz felém.

Szemed csillog, arcod mosolygós,

És a lelkem a lelked lelkét átölelte…

A csend magában álmodik.

MIÉRT, HA KÉRDEZEM

Miért, ha kérdezem,

Milliók válaszai pörögnek.

Az igaz hazugság, és a hazugság igaz.

Az élet minden, és a minden csak semmi.

Talán az 1 maga az Isten.

Atomjaira széthulló testemen túl

A lelkem még keres,

Agóniában visszatér.

A szivárvány színei ölelnek,

És a szellemem

A délibáb karjaiban

Lel nyugalmat.

Csak rettegek.

Mert kereslek, Isten,

És keresni foglak,

De tudom, hogy minden hiába,

A lelkem Quantumjában

Megbújva ott vagy

És szeretsz.

ÚJRAKEZDENI

Az ember vágya

A halhatatlan Isten

Karjába visszatérni.

Naponta hisz, tagad,

Keres, talál és elveszít,

Aztán teremt,

Mert önmaga

Lett az Isten,

De a halandó

A halhatatlan szerelmi vággyal

Csak Tiszavirágokat teremt.

A napok elmúlnak,

A csókok születnek,

Örök szerelmek

Hangja visszacseng,

Aztán elmúlik,

És a csendet

A gyermekek nevetése

Törte meg,

És az ember mindent,

De mindent

Újrakezd.

VAN OLYAN CSEND

Van olyan csend,

Amiben nem látsz kiutat,

Komor kövekbe zárják hangodat.

Van olyan érzés,

Amit szívedbe zártak

A találkozások látomásai,

És a szemében

A szerelmet láttad.

Van olyan magány, amelyik fájhat,

De van remény, a reménytelenek álma?

Mert hiszel benne,

Hogy jön egyszer a válasz.

NEM VOLT

Nem volt hazám

És otthonom,

Idegen csorda

Ment a Körúton,

Gyermekkorom

Csak ennyi volt.

Aztán a csorda elvonult,

Mindenki boldogan remélt,

Az égbolt észrevétlenül borult,

Tolvajok járnak a Körúton,

Öregkorom

Csak ennyi volt.

Magamban mondom: hazám

És otthonom

Nekem nem az.

Egy idegen vonszolja magát,

Kezében egy csokor virág,

És szülei sírjára rakja le.

A SZEREPNEK VÉGE

Játszottam szívvel

Jól és rosszul,

Voltam bohóc és Kardinális,

Érzelmek, vágyak koldusa,

Szerelmek, örök hazugságok,

És tettettem, hogy mindent elhiszek.

Kiégtem és nézem a világot,

De a világ már nem érdekel.

Szívem sebektől csapkod összevissza,

A felejtés szürke démona

Fejemre rakja koronáját.

De te, örök szerelmem,

Vérző szívembe zárt remény,

Várom, hogy gyönyörű szemedben

Meglássam újra önmagam,

Mielőtt végső utamra kelnék.

Fogd meg kezemet búcsúzóul,

És mondd halkan csak nekem:

Szeretlek.

SRÍ LANKA, 2019. HÚSVÉT

Ahol az álmok

Véget érnek,

Ahol az őrület a cél,

Fekszenek csendben

Gyermeki testtel,

Kiterítve fehér ruhában

A halállal szemben.

Szótlan az élet,

De megérkeztek Isten kezébe,

És integetnek szüleik felé.

GYERE, TE ISMERETLEN LÉLEK

Adj reményt, ha a szürkeségbe lépek,

Kehelyvirágoddal fordulj

A nap felé.

Tudom, a föld forog, a fény sötétre válik,

De minden sötétben

Rejtőzve dugja ki fejét

A hajnalhasadás.

A harmatkirálynő elindul felém

És megnyugtatja

Sebzett lelkemet.

Hosszú hajával fedi be arcom,

Így rejti el a könnyeit.

VENDÉG

Vendég voltam

Köztetek a földön,

Szürke senki

Észrevétlenül.

Szerettem, éltem,

Reméltem, tudod,

Amikor elhagytál,

Nem szóltam semmit.

A napjaim múlnak,

Emlékezem,

És gondolatban

Veled vagyok még mindig.

Egyetlen fény az életemben

A kialudt gyertyaláng.

Jó rád gondolni, emlékezni,

Amíg a magány magába zár.

JÓZSEF ATTILÁHOZ

Nem vártál, csak tetted,

Amit a sors is megoldott volna,

Neked elég volt.

Fáradt, kiégett fejeddel

Válasz nélkül

A halál elé vetetted,

Amire nem kaptál választ:

Az életet.

A vonat dübörgött,

Te mosolygó arccal

Nézted,

Hogy füstös kéménnyel közelít

Az Istentől küldött

Többtonnás halál.

Aztán csend lett,

Feledés sírjában a versek,

Majd a gyilkosok újratemettek.

A proletárok eszméje lettél,

Szerény agyukkal hitték,

Hogy ismernek téged,

És mára

Újra felejt a modern világ.

NEM TUDOM, MIÉRT

Nem tudom, miért születtem,

Játszottam élő rabszolgaként,

Meghalni sem tudom,

Miért.

Irányít a hatalom, a végzet

Elfed, mindent majd lezár.

Szemembe nevet a napsugárral

A sírni sem tudó

Halál.

A rettegés utolsó része

Életem a hitetlen hitben,

Az enyészet a holnap virága,

Az újszülött fogatlan szája

Elkezdi újra és emlőt keresve

Vigyorog tovább.

VÁGYOM

Vágyom az élet fája után,

Egy elveszett kertben

Őrzik szellemek.

Kerubok tüzes kardjai

Hatolnak a halhatatlan

Lélek mélyein.

Elkövettük az ismeretlen bűntényt,

És kaptuk a halált,

Az elmúlás kínjai gyötörnek.

Isten próbálta visszaadni egyszer,

És megöltük gyermekét.

Megöljük minden nap ezerszer,

Ítélkezünk magunk felett,

Pedig valahol megvan

Az élet fája, és magában virágzik,

De láthatatlan lények őrzik azt.

A megoldás a teremtő kezében,

Aki gyermeke halálát

Siratja,

És könnyezve ölel át minket.

DE JÓ LENNE

Jó lenne egyszer elrepülni,

Bárányfelhőkön vágtatni,

Élni.

A fecskékkel versenyezni,

Távol minden emberi lénytől

Csak repülni,

Majd leszállni,

Ahol még senki sem volt.

Jó lenne újra gyermeknek lenni,

Érezni, amint a szülők szeretnek,

Először újra csókot adni

És átélni szívem dobogását.

Jó lenne egyszer újraszületni,

A délibáb szivárvány színében úszni,

Mindig élni, mindig szeretni,

És megérkezni oda,

Ahol a halált nem ismerik.

AZOKNAK

Azoknak, akik beletörődtek,

A sors telefonja nem csörög,

Akik szemében az élet lángja

Homályos könnyekben közöny.

A válaszokban nem lesz már miért.

A győztes vesztes és az álmaiban

A múlt harcai nem érnek semmit.

Mosolyog,

Reszketve fullad a múlt és a jövő.

A jelen árnyéka

A semmi,

Mert ez volt az élet,

Csak egy álom, csak egy illúzió.

A MEG NEM CSÓKOLT…

A meg nem csókolt

Csókokra vágyom,

Karokra, melyek átölelnek.

Szerettem, ahogy szemed csillogása

Tükröződött arcomon.

Várlak még mindig,

Az élet szalad.

A másodpercek órákká lesznek,

Az órákból évek,

Mert a végtelen belőle nyílik,

De tudod, magadban érzed, hogy

Búcsúra már időnk nem marad.

Tudom, hogy egyszer kopogni fogsz

A házam ajtaján.

Lehet, hogy én már nem leszek,

Az üres szobákon hallom, amint lépkedsz,

Érzem, hogy jön felém a kedves,

Majd lassan megállsz,

Kinyújtod a karodat felém.

És visszaölel boldogan a szoba

Falára vetődött árnyék.

SZERETNÉK HINNI

Mint ahogy az őseim egykor,

Akik a márciusban

Októberre néztek.

Nekik a végzet volt az élet vége,

A Papgödörbe elhantolt

Gyerekre,

Aki már tudta, hogy nem hihet

A feltámadásmesében.

Szeretnék hinni egy magyar jövőben,

Újraszületni, újrakezdeni,

De hideg szél söpri a macskaköves utcát,

A halottak csendben alszanak,

A hazugok hazudnak,

Úri betyárrá válik a gazdag.

A fekete pénzek orgiája ez,

Mert ezzé vált minden,

És elhomályosul

A magyarság reménye.

AZ ÉLET

Mint egy szűz leány,

Kinek testét érinti

Az érzelem,

Sikítva borzolja testét a kéj,

Nem érti, csak várja,

Hogy magába zárja

Az élet nedveit.

Álmokat várt,

És ebből lett jelen,

Csupán a természet és a gének része,

Lelke fellázad, teste már gyengül,

Mert nem vette észre,

Az élet csupán

A vágyak játéka volt.

Szül, szeret és nevet,

A ráncok gyűlnek,

A mosoly helyén

A tegnap még imádott kedves

A felejtés ködében

Küldi csókjait,

De nem kell már senkinek,

És elmegy.

ELBÚJVA

Elbújva árnyékom

Mögé,

Mint aszalt szilvát

Rágcsáló görény,

Az érzelmeim vihara a csend,

A két karoddal nem engem ölelsz,

De minden éjjel visszatérsz,

Kezemet fogod mosolyogva,

Valaki játszik Chopin-zenét,

Te felállsz, és elvonul előttünk

A múlt árnyéka, a hideg jelen,

És elmegyünk arra,

Ahol te vártál

Kötényben, boldogan

A jövő felé.

AMIT TITOKBAN

Van olyan szerelem,

Amit titokban

A szívedben őrzöl,

Van olyan szerelem,

Ami örök

És igaz.

Nem látja senki,

Mert nincsenek csókok,

Nem tudja senki,

Mert a szívedben őrzöd,

És ha egymásra nézünk,

Te tudod,

Én érzem,

Mert igaz.

ISTEN

A neved félelem, remény,

Nem ismer senki,

Gyűlölnek, tagadnak, szeretnek.

Ki vagy?

Te vagy a fák koronája?

Árnyék a forró napsütésben?

A titok sugarában a titok?

Te vagy a felkelő nap hanyatló fénye?

Imádnak, de nem tudják, ki vagy,

Talán az ok és okozat,

Az ige vagy a szótlan mondatok vége?

Születés meg a halál.

Isten,

Ha tudnám, hogy ki vagy,

Olyan lehetnék, mint te…

Teremtenék és elhitetném,

Hogy a szeretet vagyok.

NINCS KEGYELEM

Rohanó napok,

Száguldó évek,

Megújult ősz és közelgő tavasz.

Alig érkeztem,

Már újra indulok.

Az út az végtelen,

Táskámban egyre kevesebb irat.

Hogy miért születtem,

És ha meghalok,

Hogy hová is megyek,

Azt nem tudom.

Tibeti keselyűk viszik

Lelkemet,

De ők se szállnak túl magasra,

Mert a felhők fölött

A halál vár, nem a levegő.

Ennyi volt.

TUDATLAN

Lelkem, amit megkaptam,

Tudatlanul most vándorol,

Aztán a kérdések kérdések maradnak,

Mert senki nem válaszol,

És visszatérek a semmibe.

Tudod,

Én mindig rád gondolok.

Senki sem tudja, hogy ki vagy,

Csak én és te, mert ez titok.

A mosolyod az több mint mosoly,

Egy negatív fénykép

Rejtekhelye szívemnek.

Rejtőzöm a fájdalom mögé,

Az ölelésed emléke az élet,

Mert a csókjaid lelkemben

Mindig téged idéznek,

Szeretlek.

MINDEN ÉJSZAKA ELMEGYEK ARRA

Az álmok tavához

Csendesen

Poharamat merítem

a feledés vizébe,

És várom, hogy reggel ébredek.

És ha egyszer valahol

A szememet

Kinyitva nézek,

És nem ismerem, akire mosolygok,

De ő sem ismer,

Szemeink a végtelenbe néznek,

És szorongva várjuk, hogy eljöjjön,

Akit kerestünk,

Az Isten.

MEGHASONLÁS

A meghasonlás

Hasonlat nélkül

Cserép virágok

Száradt koporsók.

A felejtés rágja

Meg az idő

Tetejét.

Árvíz öntötte telkek

Aljában az érzelem csahol,

Mert ez a szenvedély

Üres gerince az imádott nőnek.

Egy férfi arra tántorog,

Önmagában sír,

Mert

Karjában viszi gyermekét.

SÉTÁLJUNK EGYÜTT

Gyere, testvérkém,

Sétáljunk együtt,

Nevessünk úgy, mint gyermekek,

Játsszunk újra

Valahol a kertben,

Keresni fogsz, és keresni foglak.

Idézzük a múltat,

Szüleink nem jönnek többé,

Az öreg kutyánk is elköltözött,

Lassan induljunk

Mosolyogva.

Az élet elszállt,

A sors rohan,

Búcsúzzunk, aztán

Indulhatunk…

SZERETEM

Szeretem a nyári éjszakákat,

Arcomra ömlő harmat cseppjeit,

A láthatatlan kedves

Suttogását,

Titokban dobogó szívét.

Szeretem a kutyák csaholását,

A madarak ébredését,

Szeretem a hajnal hasadását,

Az első sugarát a napnak,

Szeretem a neved betűit

Összerakni

És újra mesélni,

Amit már milliószor mondtam,

De nem hallja senki.

GONDOLAT

A végtelenbe burkolt véges élet.

Rohadt tetemeket tapos a halál.

Könyörtelen a gyilkos fegyvere,

Hitekbe zárt hitetlen lélek,

Ez vagyok én,

Mert ez ma az ember.

A senki földjén

Vadászó lények.

Hörög a világban maga elé.

SZERETNÉM

Szeretném nektek

Mondani, hogy gyertek,

Asztal terítve minden finommal,

Testetek rongyait a szeretet

Öleli át.

Szívembe vág a fájdalom,

Az éhező gyermeket, ha látom,

Mert szemében

Az üresség bánata tátong.

Szeretnék minden szegénynek adni,

Mosolyt csókolni minden arcra.

Nyújtsd ki kezedet az

Éhezők felé,

Mert akkor nekik az életet adtad…

ÁLMAIMNAK

Álmaimnak drága asszonya,

Ha rád gondolok,

Eszembe jut egy régen megírt

Levél.

Te írtad és küldted el nekem.