Szabari Bálint: A kezdetekben

(Az összes verseim 2014-ben)

Megjegyzés a kötethez: Minden kezdet nem a vég, s minden vég nem a kezdet.

A térkép

Olaszország olyan, mint egy csizma

Görögország meg olyan, mint egy nagy kéz

Spanyolország meg olyan, mint a virág

Afrika olyan, mint a fordított P betű.

Németország egy nagy sas

Magyarország, mint egy kis birka

Románia egy halacska

Horvátország egy női tűsarkú cipő

Ausztria, mint egy pipa

Lengyelország egy jó nagy liszteszsák

Az Egyesült Királyság egy gitár

Írország egy kis madárka

Montenegró egy gyémánt

Dél-Amerika egy csirkecomb

Az Arab-félsziget egy bakancs

India egy szurdokvölgy

Japán egy vajas kifli

Kamcsatka meg egy tőr

Kanada meg, mint egy kutyafej

Ausztrália egy félcipó

Ezek a világ alakjai…

Mi mit ér?

Mit ér az élet

élet nélkül?

Mit ér a színész

közönség nélkül?

Mit ér a Föld

Föld nélkül?

Mit ér a bolygó

emberek nélkül?

Mit ér az erdő

állatok nélkül?

Mit érek én

vers nélkül?

A válasz: semmit.

Semmi nem ér,

csak akkor ér valamit,

hogyha mi is valamit.

Mit ér a szerelem

szerelem nélkül?

Mit ér a természet

természet nélkül?

Mit ér a világ

színek nélkül?

Mit ér a szabadság

szabadság nélkül?

Mit ér a boldogság

boldogság nélkül?

Mit érnek az állatok

egymás nélkül?

Mit ér a térkép

térkép nélkül?

Mit ér a tudás

tudás nélkül?

Mit érnek a számok

számok nélkül?

Mit érnek a betűk

betűk nélkül?

A válasz: semmit.

Csak akkor ér valamit,

ha mindnyájan boldogok vagyunk,

S én írom a versem…

A békéhez

Álmomban csodás mezőn jártam,

s látom a békével teli hazám.

Úgy szeretem a békét

S az emberek szeretetét.

Láttam az eget,

láttam hozzá a Földet.

Az ég rózsaszín volt.

A Föld zöld volt.

A Földön szivárványszínű virágok.

Nem volt a Földön semmi álnok.

Fölöttem a rózsaszín ég.

Bennem a béke ég.

Hej, de szeretem az embereket!

Éreznek egymás iránt szeretetet?

Nem harcolnak, nem háborúznak,

nem veszekednek, nem utálnak.

Az nem az ő világuk,

az nem az ő országuk.

Szeretik egymást,

s nem is kívánnak mást.

Ők békében élnek,

ők boldogságban élnek.

Olyan sok szépet adott nekik az élet.

Mégis milyen boldog lehet ott az élet.

Hol narancsfák alatt,

s a rózsaszín ég alatt

Egész nap beszélgetnek,

szájukból elhangzik az örömének.

Hej, de bezzeg nálunk

az megy, hogy utálunk!

Egész nap egymást szidjuk,

S egész nap egymást bántjuk.

Mi ebben a „szürke országban”

élünk ebben a boldogtalanságban.

Senki sem gondol a békére,

senkit sem izgat a boldogság.

De egy nap úgyis eljön,

S a boldogság is beköszön.

Végre mindenki tudja már,

mi az a béke s szeretet immár.

A térképhez

Jól jegyezd meg,

hogy a térkép a te barátod!

Tudd meg,

a térkép a pártfogód.

Akárhová mész,

s akármerre vet az élet.

Mint igaz barátod,

a térkép ott lesz melletted.

Ő a barátod.

Ha nem törődsz vele,

elveszíted a pártfogód,

S többé nem találod.

A térkép egy nyitott könyv.

A térkép ott áll melletted.

A térképet ne feledd,

mert térkép nélkül az élet nem ér semmit.

Használd őt, ha szükségét érzed,

S úgy bánj vele, mint ahogy ő veled.

Megtudhatod, hol Franciaország,

hol Spanyolország.

Ne feledd, hogy légy kedves.

Légy hozzá szerény.

Légy odaadó hozzá.

Mert térkép nélkül az élet nem ér semmit.

Ilyen a világ

(Az ukrán háború vesszen!)

Őszülnek a fák.

Hervadoznak a rózsák.

Porba hull a világ.

Porba hull a Föld.

Kihalóban van a Föld.

Kihalóban van a világ!

Hiszen már csak tudjuk…

Ilyen a mai világ.

A háborúk folynak.

Kihalóban az ember.

Kihalóban a faj,

mely e világot uralja.

A katonák mennek

messze, messze a harctérre,

hogy háborúzzanak,

aztán a sírban meghalnak.

Változik a térkép.

A harctér készen áll,

s ők boldogan menetelnek,

s az emberek haragban vannak.

Ember! Ne tégy embertársad ellen!

Változtasd meg e világot!

Változtass magadon,

s tégy ellene, hogy ne ilyen legyen a mai világ!

A felhők

Vándorolnak, vándorolnak

Messzi, messzi északra.

Vándorolnak, vándorolnak

Messzi, messzi nyugatra.

Vándorolnak, vándorolnak

Messzi, messzi keletre.

Vándorolnak, vándorolnak

Messzi, messzi délre.

Te! Eget rengető háború.

Te! Mennyköves háború!

Ne rontsd el ezt a pillanatot.

Menj el!

Tudd, ember! Ki kimegy a frontra,

s ujjával drótot markol,

s puskát fog.

Halott mind!

Pusztulj el!

Menj el!

Helyedet a szép felhők veszik át,

hogy a háborúnak ne lássák a nyomát.

Ó, szép felhők!

Gyertek nyugodtan.

Öntsétek el minden ember szívét

boldogsággal, szeretettel.

Feelin’ alright

Every day I walk as usually,

as I can, but nobody

say hi, or switch over

me.

You can say it’s easy to leave,

but it’s more easier to come to me.

Why are you running so hard,

when the race has just begun?

You only had a chance to live,

but since then all years have passed away.

The only truth lies behind your back,

you just had to turn around.

And look the same direction as I…

Miért teremtette Isten a Földet?

Isten nem azért teremtette

a Földet, hogy eltékozold.

Nem azért, hogy tönkre tedd.

Hanem azért, hogy élj rajta!

Isten jóakaratú.

Isten kegyes.

Isten jóságos.

Isten irgalmas.

A Föld nem azért van

kitalálva, hogy háborúzz.

Nem azért, hogy hódíts.

Hanem, hogy élj rajta!

Nem azért van megalkotva,

hogy társaidat bántsd.

Nem azért, hogy keresd a bajt.

Nem azért, hogy keresd a kárt.

Neked döntened kell!

Neked választanod kell!

Vagy a rossz felé,

vagy a jó felé mész.

Gondolkodj el rajta.

Próbáld értelmezni.

Vesd fel a kérdést!

Mit akarsz?

Szólj valamit!

Mondj valamit!

Adj jelt!

Adj valamit!

Édes jó,

irgalmas, kegyelmes,

jóakaratú, szent

Istenem, segíts!

Jóságos Istenem!

Életemre kegyelem!

Bocsáss meg bűneimért!

És szabadíts meg tőle!

Szabadíts meg!

Kérlek téged.

És a Föld

végre jobb lehet…

Te magyar!

Te magyar!

Ébredj hamvaidból!

Mert tudd meg,

porból lettél s porrá leszel!

Piros a te véred,

mely mindig benned,

benned lesz,

s benned van.

Fehér a folyó.

A szent folyó,

Melyből születtél,

melyből iszol.

Zöld a Föld,

melyen élsz.

Melyen mész.

Melyen TE vagy.

A te színed.

A te hazád.

A te földed.

A te országod.

S ha meg is támadta

török vagy tatár,

S ha el is foglalta,

ne hagyd!

Ne hagyd, hogy megfosszák.

Ne hagyd, hogy kirabolják.

Ne hagyd, hogy követeljék.

Ne hagyd, hogy elfoglalják.

Kérve kérlek téged,

ezt ne feledd!

Te magyar vagy!

Te ide való vagy!

Nem azért születtél

eme hatalmas, nagy világra,

hogy elveszítsd a hazád.

Hogy elveszítsd ezt a földet.

Jöjjön osztrák!

Jöjjön török!

Jöjjön tatár!

Te ott légy és védd!

A te színed!

A te hazád!

A te földed!

A te országod!

Én egyetlen, igaz, hű barátom

Egyedül vagyok.

Magányos vagyok.

Szomorú vagyok.

Lehangolt vagyok.

Senki sem jött.

Senki nem vigasztalt.

Elhagyott mindenki.

Egyszerűen szomorú vagyok.

Míg végül

jött ő.

Akire felnézek.

Akit meghallgatok.

Ha nem tudtam eddig,

de most már tudom.

Fényt gyújtott ő,

reményt adott a lelkembe.

Felnézek rá,

ott állok mellette.

Jónak tekintem,

ő a szívem melege.

Ő a szívem melege,

sebemnek gyógyítója.

Megvigasztal, ha kell.

Átkarolom őt.

Mindennap, ha

ebédlőbe megy,

átkarolom őt.

Ő szeret engem.

Én szeretem őt a világon.

Szívemből szeretem.

Felnézek rá,

hallgatok rá.

Én nagynak tekintem.

Ő is engem.

Ő gyógyítja egyedül csak be

a sebesült lelkemet.

Én szeretem,

szeretni fogom.

Mindörökké,

és örökké.

Tudását továbbviszem,

rajzolok, ha kell.

Őt imádom egyetlenül.

Sarolta tanárnénit.

Mindennapok

Múlik a nyár,

ez nagyon kár.

Ősz vár,

hideg van.

Elmegyek.

Visszamegyek.

Iskolából ide,

s oda.

Csak a hideg jár.

Jár, mint az ember.

Csak egy dolog,

egy dolog fáj.

Bekapcsoltam a tévét.

Olyan szürke.

Rossz hírek hallatszanak.

Hallatszanak a nagyvilágból.

Az emberek

utálják egymást.

Fegyvereket gyártanak.

Ölik egymást.

Mi értelme az életnek?

Mi értelme a halálnak?

Mi értelme a létnek?

Mi értelme nekem?

Édes jó Istenem!

Mondd meg hát!

Könyörgök neked!

Adj békét!

Megvetik egymást,

ölik egymást.

Utálják egymást.

Szürke ország van.

Ki nem menekülhetsz,

élsz, meghalsz.

Egyet akarok.

Adj békét!

Nem akarok katona lenni!

Nem akarom levágatni a hajamat!

Nem akarok meghalni!

Közeleg a harmadik világháború…

Nem akarjátok?

Nem szeretnétek?

Nem érzitek

a békét?

Édes jó Istenem!

Arany jó szíveddel.

Könyörgök neked!

Adj békét!

Dissociated

On lonely days, on lonely nights

I just wonder, where do I go?

If I end myself here,

who should I care of.

I don’t need friends to tell me,

who I am. And I don’t need

my parent’s to tell me, where

should I go.

I just feel a little dissociated

here. I just wonder, where

this thing will go. So that I

will be disappointed.

Miért?

(Kérdem én?)

Miért? Miért?

Történik ez velünk?

Miért? Miért?

Lesz ez velünk?

Kérdem én,

mint embertársaimat.

Válaszoljatok arra,

Amit ti tesztek!

Ti tettetek önmagatok

és embertársaitok ellen.

Miért háborúztok?

Miért harcoltok?

Kérdem én.

Mi lesz?

Fegyvereiteket eldobjátok?

Vagy még használjátok?

Miért gondoljátok,

hogy felsőbbrendűek vagytok

a másiknál és

kedvetekre gyilkolhatjátok

a másikat?

Nem fogjátok fel?

Mit tesztek magatok,

végül majd önmagatok

ellen?

Az ember nem azért van,

hogy gép legyen.

Nem azért,

hogy fegyver legyen a kezeiben.

Ő nem gép.

Ő nem rabszolga.

Ő nem fegyver.

Ő a béke.

A tiszta, csodálatos béke,

amit ti, emberek, elvettetek!

Elvettétek a természetet,

mindenünket elvettétek.

Elvehetitek a hazánkat.

Elvehetitek a városainkat.

Elvehetitek a természetünket.

De a szíveinket nem!

Arra vagyok kíváncsi,

miért vettétek el a békét?

A tiszta, szép világot?

Amiben egykor éltünk.

A bűnt végül

magatok ellen

fogjátok elkövetni.

És mindezért meg fogtok lakolni!

Ne feledjétek,

hogy a szerelem

és a béke

mindannyiunkhoz eljön!

Feleljetek hát!

Jegyezzétek meg!

Mindhalálig,

amíg csak élhettek!

Ilyenek vagyunk mi?

Ilyennek születtünk?

Hát lássátok!

Lássatok ki a ködből!

Lássátok, hogyan pusztul

el a világotok.

Hogyan pusztulnak el

embertársaitok.

A szentek,

az Isten,

Jézus Krisztus.

Azért van, hogy segítsen.

Egyszer eljön a nap,

amikor eljön ő

és ítélni fog.

Na, akkor mi lesz?

Kérdem én: mi lesz?

Nem úgy érzitek,

hogy elég volt

most igazán?

Megvolt az erőtök,

megvolt a tudományotok.

A hatalmas tudást megadta

nektek az Isten.

Akkor a rosszak

kerülnek a pokolra.

A jók viszont

a mennyországba jutnak.

De még van lehetőség,

hogy új világot teremtsünk.

Ott van előttetek a reménység,

hogy az új világban együtt éljünk.

Láttok most engem,

ti, emberek?

Leborultam a földre,

szomorú vagyok.

Kiadtam magamból,

amit ki lehetett.

S ha kell,

még egyszer megkérdem.

Tudom, most minek

tartotok engem,

aki csak a békéről hadovál,

aki csak erről beszél.

De nem adom fel!

Kérdem én:

minek az ember,

ha folyton kínozzák?

Elvettétek a levegőt,

elvettétek az ember életét.

Elvettétek a fákat

és mindenféle növényeket.

Hát minek a tudomány?

Minek az ész?

Minek a hatalom,

amely elvész?

Ha ti elűzitek a békét,

a béke nem jön vissza.

De ha visszahozzátok a szerelmet,

visszatér vele a béke.

Ha ti gépnek nézitek,

s megvetitek,

megölitek

az embert.

Isten nem fog megbocsájtani

soha többé.

Az ember legnagyobb ellensége

az embernek.

De megvan még a lehetőség,

csak akarni kell.

De ha nem akarjátok,

akkor se fogom megváltoztatni

a véleményem.

Tartalomjegyzék