Kántor Péter

Elegendő ok

Versek 2017–2021

© Kántor Péter, 2021

Messziről jön a vers, és hirtelen töri rád az ajtót.

2017

A cirkusz

A nagymama is szerette a cirkuszt.

Márta mindig elvitte,

az első sorba.

Egyszer a zsonglőr is odajött.

Jössz a nagymamához? – kérdezte a nagymama.

A zsonglőr fiatal volt, és orosz, és oroszul mondta,

hogy a nagymama nyújtsa ki az ujját,

és a tányér pörögni fog rajta.

És hiába nem hitte a nagymama, hogy pörögni fog rajta,

azért kinyújtotta az ujját,

és megtapsolták.

Babits állítólag a dobot szerette a cirkuszban,

Fellini a bohócokat.

Vannak illuzionisták,

szelídített vadállatok és született szelíd állatok,

légtornászok, erőművészek, idomárok,

és vannak lovak,

és a lovak patái felverik a homokot,

a nagymama szemébe, a szemüveg alá verik a homokszemeket,

és a nagymama

boldog.

Ostorok pattognak, dobok peregnek,

tüzes karikák vakítják a szemet, zenekar húzza,

selyem, bársony, tüll, csillám,

világítás, elsötétítés, világítás,

és a porondon izmos lábú nők, hajlékony biciklisták,

bűvészek, artisták, majmok és oroszlánok,

egy majom cintányérozik,

egy bűvész galambot varázsol elő a mellényéből,

és az oroszlánok helyet cserélnek a majmokkal,

és a majmok helyet cserélnek az oroszlánokkal,

és a Világszépe helyet cserél a Világszépével,

és megizzadnak a nézők,

és jön két bohóc, és leöntik egymást vízzel,

ragyogó réztrombitából, vödörből, kannából,

és csurog a víz a fejükről, a kabátujjukból és a nadrágszárukból,

kockás és csíkos nadrágjuk van, pöttyös cipőjük,

piros szemük és szájuk, és csak kacagnak,

nekünk kacagnak, és közben szomorú képeket vágnak,

és aztán a nézők hazamennek, és hazamegy a nagymama is

valahova az Izabella utcába a Mártával,

és otthon még hosszan törölgeti a szemüvegét,

dörzsöli a szemét és ingatja a fejét,

és csak pörög és pörög a tányér az ujján.

2018

A nagymosásokról

születésnapi levél Juhász Ferencnek

Gondoltam, írok neked egy levelet,

közelgő kilencvenedik születésnapod alkalmából,

melyre Anna lányod volt szíves figyelmeztetni.

Csak hát miről írjak? A politikáról?

Azzal úgy tele van minden, minek magyarázzam?

Talán még a síron túl is azt kell hallgatniuk a halottaknak,

és a csontjaik magatehetetlenül reszketnek lent a mélyben.

Ezt természetesen nem szó szerint értem,

hisz tudjuk, hogy a holtak nagy privilégiuma

az élőkkel szemben a tökéletes nyugalom.

Nem lebecsülendő dolog, bár te mindig inkább

vad életpárti voltál, és maradsz is.

Mégis hagyjuk a politikát, e dagadt ruhát most másra,

főként hogy attól még bátran koncentrálhatunk a mosásra.

Emlékszem, egyszer írtál a sikáló keféről,

a régi nagymosások eme csodaszörnyéről,

mely mint egy sárga, ezer-fogú állat,

a szennyest fehérre ette. Ami rí és futkos,

gyökér-lábával rikoltoz a szappanozott ruhákon.

S este, mint egy sárga hernyó terül el a teknő alján,

kövér-fényű szőrös-sárgán. Ezt valaha te írtad,

a szüleidre és a gyerekkorodra emlékezve vissza,

anyádra, aki tíz éven át mosta a más szennyesét.

Úgy lehet, te már el is feledkeztél a sikáló keféről,

de nekem most nemrég újra eszembe jutott,

ahogy rí és futkos, rí és futkos, amikor Nádas Péter

dokumentarista jellegű nagy emlékező-könyvében

laza nyolc oldalon keresztül olvastam az egykori polgári világ

nagymosásainak minden apró részletre kiterjedő,

monumentális leírását. Azt hiszem, nem tévedek,

ha feltételezem, hogy te, a részletekben tobzódó leírásoknak

ugyancsak páratlan nagymestereként, ezt a leírást

igen magasra értékelnéd, ha módodban állna elolvasni.

De hát mindent nem olvashatunk el – ahhoz az élet túl rövid.

Mint ahogy nem is írhatunk meg mindent, és nem is baj.

Mert ez arra késztet bennünket, hogy koncentráljunk a fontos dolgokra.

Hogy mik a fontos dolgok, azt persze nem lehet pontosan tudni.

Annyi bizonyosnak látszik, hogy a régi sikáló kefe leírása,

akárcsak a régi polgári nagymosások leírása – fontos dolgok.

Ezekből a leírásokból hírt kaphatunk magunkról és a világunkról,

amelyben csak mosunk, mosunk rendületlenül, ma már mosógéppel.

Miről írjak még neked? Annyi minden van. Apróságok, leginkább.

A minap öt megállót utaztam a hatos villamoson, közben végig,

egész úton azon töprengtem, hogy a tőlem másfél méterre álló,

vörösesbarna hajú férfi lombszerű haja valódi-e vagy paróka.

Öt megálló kevés volt ahhoz, hogy biztosan el tudjam dönteni.

Aztán le kellett szállnom. Sütött a nap,

mentem, hogy találkozzam valakivel, s kiteregessem

szavaimat figyelme kötelére.

De most már búcsúzom tőled. Ég veled!

2019

A hallgatás falára

Utólag persze könnyű lesz tisztán látni.

Csak hát lesz-e valaha is utólag?

És nincsenek-e most is figyelmeztető előjelek?

Felemelt ujjak, összevont szemöldökök?

Nem voltak-e és nincsenek-e komoly ellenvetések

többek részéről, ismételten, kezdettől fogva?

Ellenvetések, amiket soha nem lehetett volna

csak úgy lesöpörni az asztalról.

Mégis minduntalan le lettek söpörve az asztalról.

A vágy lesöpörte őket az asztalról.

A bármire igazolást találó erő és elszántság

képes volt száműzni minden logikát, ha kellett,

kukába hajította a kételyeket, az ellenérveket,

és acélossá keményítette a szíveket,

valahányszor döntésre került a sor.

Aztán történt, ami történt. Ami történik.

Utólag minden meg lesz magyarázva, semmi kétség,

ahogy máskor is, mindig is meg lett magyarázva,

hogy miért történhetett és történik,

ami történik velünk és általunk.

Mindez egyáltalán nem új nekünk,

hogy magyarázzunk, és ha kell, magyarázkodjunk:

Anyám, én valami egész mást akartam!

Nem így képzeltem! Higgy nekem!

Ő pedig szomorúan feleli valahonnan messziről:

Már hazudsz is, fiam? És elfordul.

2020

Egy nehéz napon

Mit is mondhatnék

egy nehéz napon?

Hogy majd jobb lesz,

egy könnyebb napon.

Amikor nem kavarog

annyi levél

a fejünk körül,

s nem huhog a szél.

Nem bűntény az élet,

s mi tettestársak,

falhoz tapadó

néma árnyak.

Mit is mondhatnék?

Hogy jobb lesz! – már jobb is!

Csak legyen valami

biztos pont is.

Legyen egy kockánk,

egy Duna-partunk,

ami mellett

sírig kitartunk.

Ne legyen földrengés,

se habos torta,

csak egy könnyebb nap

legyen holnap.

Elegendő ok

Mikor írsz már egy verset? Régóta nem írtál.

Nem írtam, mert nincs kedvem. Majd ha lesz, írok.

De te szeretnéd pénteken kinyitni az ÉS-t,

látni benne a nevemet, és olvasni a versem.

Elegendő ok ez a versíráshoz?

Elméletileg nem, bár talán mégis, elképzelhető.

Emlékszem, egyszer megkérdezte tőlem az apám:

Mikor írsz megint valamit? Régóta nem írtál.

Én pedig hazamentem, és rövidesen írtam egy verset.

Ahogy most is. Hogyha pénteken kinyitod az ÉS-t…

Legyen ennek a versnek a címe: Elegendő ok.

A címzettje pedig legyél te.

Ez nem egy szerelmes vers. De kell hozzá valaki,

aki fontos. Akinek fontosak vagyunk.

Ami a vers témáját illeti,

nincs semmilyen témája.

Illetve dehogy nincs! Arról szól,

hogy mi lehet elegendő ok a versíráshoz.

2021

Kárpáti Magdinak, a 70.-re

Drága Magdus,

úgy hírlik, hogy

kerek évfordulód leszen.

Lehetséges volna, hogy az

idő Teveled is megyen?

Ha megyen is, alig látszik,

lepereg rólad a pora.

Kecses-könnyű lépteidnek,

melengető mosolyodnak

nincsen kora!

Budapest, 2021. július 3.

Tartalom

[Messziről jön a vers…]

2017

A cirkusz

Fogócska

A vízesésnél

Nyáreste a bérházban

Tropeában kék a tenger

2018

A nagymosásokról

Egy hajó úszik

Mindig történik valami

Az olvasószéken

Az üres parkban

Vegyük számba a lehetőségeinket

Semmi kész

Feltételes megálló

A titkos kötelék

2019

A hallgatás falára

Jó delet!

Örök nyár az Oktogonon

Eltévedtek

30 szó Waldseeből

Óriás fekete kalapodra

Önarckép Pál apostolként

Hirtelen hetven

A határon

2020

Egy nehéz napon

A karantén idején

Elegendő ok

Négykézláb őszintébben

2021

Kárpáti Magdinak, a 70.-re

Valaki feljegyzéseiből

MAGVETŐ
KÖNYVKIADÓ ÉS KERESKEDELMI KFT.
www.magveto.hu
www.facebook.com/magveto
magveto.kiado@lira.hu
Felelős kiadó Dávid Anna

Felelős szerkesztő Dávid Anna
A szerkesztőnek segített
Szegő János és Várady Szabolcs
Korrektor Schmal Alexandra
A borítót Pintér József tervezte
A borítón lévő kő Kántor Péter ajándéka
A felvételt Szilágyi Lenke készítette
Műszaki vezető Takács Klári

ISBN 978 963 14 4135 2

Elektronikus könyv
eKönyv Magyarország Kft., 2021

www.ekonyv.hu
Elektronikus könyv Nagy Lajos

Felhasznált betűtípus:
Noto Serif – SIL Open Font License