Table of Contents

- Előszó

- A Zsűri döntése alapján a kiemelkedő versek

- B. Szollár Kitti: Izzik és fagy

- Bonnie Marcelé: A csillagos ég alatt

- Dercsényi Fanny Laura: Félelmeim

- Dr. Albrecht Linda: Fentről figyelő anyák

- Gál Péter: A szobornál

- Györkei Tóth Tamás: Üres

- Hegedűs Gábor: volo ambulare inter astra

- J. Simon Aranka: Kiszálltál

- Kovács Ágnes: Beteljesülés

- Kovács Péter: Feledni indultam

- Kulcsár Péter: Apának ABC sorrendben

- Láposi Brigitta: Egy, ha kettős

- Lugosi Csenge Anna: Lemegy a nap

- Majoros Erika: Nem adom

- Molory C. Donne: Őszi szösz(i)

- Natali Sanders: Folyondár gondolatok

- Navir: Lételemek

- Ocsovai Ferenc: Egy obulust, semmi többet

- Péter Zoltán: Külváros

- Pfeiffer Gábor: Mi értelme

- Pillár Blanka: passiflor

- Pócsi Csenge: Disszociáció

- Pődör György: Bíztató

- Sebők Fanni: Feketebárányfelhő

- Sophia B. Diamond: Élet vagy halál

- Varga Tímea: Pszichiátrián 1

- A Zsűri döntése alapján a megjelenésre méltó további versek

- Ábrahám Sára: Nyugalom

- Ágostonné Antal Éva: Édes gondolat

- Apor Kata: A piros szék

- Aurora Amelia Joplin: Az élet hullámai

- B. Szollár Kitti: S míg másnak sorscsapás

- Badics Gyula: Egy apa gondolatai gyermekéhez

- Bagoly Andrea: Már nem is emlékszel rám

- Bajzikné Panni: Aki ma ésszel él…

- Bakonyi István: December

- Balajthy Ferenc: Apoteózis

- Balog Tamás: Gonoszok

- Balogh-Bodor Vince: Macskaköves álmaim

- Bárány Bernadett: Életünk értékei

- Barbii Estrella: Az élet ’élőhelye’

- Battyányi Andrea: ha rám terül a mennyezet

- Benke Róbert: Az élet

- Benyó Attila: Illúzió és álomkép

- Berechet László: Elif a szeretet útján

- Blága Bence: Puszta hit

- Bodolai Anna: Vers a hölgynek a villamosról

- Bokor Máté: Éjszaka jönnek

- Borián Kata: Hibakód: ismeretlen

- Borosi Lászlóné: Kicsoda az ember

- Böbke Lucas: Az idő szívében

- Bődi Zorka: Egy estém a papirusz fölött

- Brettnerné Ónadi Krisztina: Az élet színpadán

- Buglyó Juliánna: Szerelmesen

- Bukai Tibor: Születésnapi leltár

- Burik Attila: Életút

- Cristal Harper: Az idő tükre

- Czető László: Tiszta szív és nyugodt lélek

- Czipczerné Bartók Erika: Gondolatok az életről

- Czirják Tiborné Móra Gyöngyi: Magány

- Cseh-Dálnoky Zsófia: Hervadó virág

- Cseh Radika Veronika: Szabadság

- Csermely Mátyás: Eredő

- Csernalovics Anita: Elköszönés

- Csorba F. László: Bábel tornya

- Csorba Richárd: Bizalom

- Dankó Attila: Oda temessetek

- Danyi Dénes Dezső: Még több hiányzik

- Debreceni Pálma: Tovatűnő élet

- Dél Tamás: Há-borús emlékek

- Domahidi Klára: Mégis

- Domokos Dominika: Méhszájzár

- Dudás Joe Bence: Ím, járom az utamat

- E. M. Miller: A sors

- Erberling Judit: Kinek a haragja?

- Erdős Sándor: Idő tépte tövisek

- Eva L. Reeves: Születésnapodra

- Fábián Krisztina: Gyermekkoromban

- Faragóné Dóczi Anikó: Emlékszem

- Fazekas Zoltán: Dél a hegyen

- Fehér József: Árad a zene

- Fekete Gergő: Egy szelet szemlélet

- Fekete Ida Virág: Az élet színpadán

- Flick Fiorella: Eufórikus esdeklés vesztemhez

- Fürediné Szabó Krisztina: Kijelölt úton

- Gáll Júlia: Tévelygés

- Gász Marianna: Felénk

- Goran Episcopus: Üdvösség útján

- Gregorecz Noémi: Ragyogás

- Guszti bácsi: Télen hazafelé

- Guzsván Dorina: Életem negyedénél számot vetek gondolataimról

- Györkei Tóth Tamás: hittem

- Hajdu László: Az élet fája

- Halászné Magyar Márta: Életem foszlányai

- Harangi Benedek: Szigetország

- Hári Tamás: Számvetés

- Hegedűs Krisztina: Csendben szemlélek

- Hegedűs Máté: Gondolatok az életről

- Hornyák Lajos: Mutass tükröt a világnak

- Horváth Szabolcs: Átsurranás két tégla között

- Horváthné Emi: Volt egy kicsi lány ....

- Iochom Zsolt: Ezer kérdés, egy válasz

- J. Simon Aranka: Te vagy a szó

- Jenei András: Pipám füstjében

- Jenei Csilla: Lét-elem

- Juhász Tamás: Örökség

- Juhász Zoltán: Mindennap Ugyanaz

- Juhos Viktor: Rémálom

- K. Szentkuti Katalin: Kilépő

- Kakuszi Mónika: Élet körforgás

- Kandi Gábor: Anyu

- Kántor Krisztián: Kilenc haiku a lebegő kövekből

- Katalina S. Miller: Az élet előtt

- Katonáné Fark Gabriella: Megéri-e?

- Kelemen Endre Mihály: Mi az élet

- Kertész Máriusz: Egy este a parkban

- Király Péter: Hallom az imát

- Kiskartali Judit: Hiú vágyak hamvain

- Kiss Enikő: Elmélkedés

- Kiss Rebeka: Levendula

- Kiss Szilvia: Vajon lehetek valaha…

- Korányi Márton: Vászon

- Kósa Eszter: Metró

- Kovács Ágnes: Én vagyok

- Kovács Erzsébet: Az élet repül

- Kovács Evelin: magányom

- Kövesi-Hosszu Bettina: Te kiegészítesz és én téged

- L. Viktor: Kis kő darab

- Lakatos Kristóf: Egy lap gondolata

- Lantos Tímea: Egymásba hurkolt szálak

- László Tibor: Lennék én

- Lázár Tibor: Álmatlanok

- Lengyel Szilvia: Az Édesapám

- Lény Ede: Egy majom a fáról

- Likó Szilárd Balázs: Fehér vasárnap

- Linda Penny: Ha lenne testvérem

- Logan Ainsley Moore: Holdjárás

- Lomhegyi Hédi: Élet-út

- Lovag Anatole Hongrois: Az élet egy játék

- Magyar Anikó: Első utam a tengerhez

- Mahler Csaba: Körforgás

- Majoros Erika: Kábulat

- Markovics Hanna: Megváltó gondolataim

- Márton Adél: Miért hagyod

- Márton Csilla: Egy este és ma

- Marton Eszter: Az Élet melódiája

- Marton Virág: Szabadnak lenni mit jelent

- Mátay Melinda Mária: Hagyjatok

- Mátrai Magda: A fekete bárány

- Mayer Zseraldina: Anyák himnusza

- Mecséri Éva: Őrállók

- Mecséri Ildikó: Miért oly nehéz?

- Menyhei Mónika: Egy gondolat

- Merész Barbara: Hervadozó virágok

- Mészáros Lili: Eső után

- Mészárosné Maya: Generációkon át

- Mészáros-Pál Rebeka: Még valami

- Mikus Bea: Magányos világcirkusz

- Molnár Ildikó: A halál árnyékában

- Molory C. Donne: Karmazsin zászló

- Morvai L. Daniel: Ilyen az élet

- Mráz Bence: Enyém

- Nádudvarvári Fekete Emma: Pató Pálné

- Nagy Dóra: Milyen apa lesz…

- Nagy Sándorné: Rohan az élet

- Nagy Tünde: Remény

- Nagy Zénó: Egyetlen szavadért

- Nándori József: Covid-19

- Németh Balázs: Lélektánc

- Németh Nikoletta: Az út során

- Németh Tiborné Sára: Impulzus

- Némethy Alexandra: Sors utasai

- Nyirati Rita: Adni

- Oláh Georgina: Rövid a lét

- P. Buzogány Árpád: Korszerű családmodell

- Pálfi István: Életeposz

- Panyi Szimóna: Az élet erdeje

- Pásztor János: Édesanyáink élete

- Paudits Zoltán: Csak ha újra

- Péntek Piroska: Személytelen

- Pesa Panka: Mint mi fiatalon

- Pete László Miklós: Mi az élet célja, oka?

- Petres Katalin: Születésnapomra

- Pintér Nóra Antónia: Haikuk

- Pintérné Gépész Bettina: Élet?

- Pócsi Csenge: Majdnemek

- Pozsgai Renáta: Két éve már

- Prisca Kers: Örökké

- Puporka Zsuzsanna: Nagypapa

- Radics Renáta: Cipelem

- Rasztgyörgy Melánia: Démon

- Reina Galston: Az élet szövete

- Ria Anne Donovan: Gondolatok

- Salih Dilan Art: Gondolkodám...

- Sallai-Dancs Mónika: Ébredés

- Schilli Tímea: Megszámlált szívverések

- Seprényi Kinga: Égbe kiáltott magány

- Seregi Eszter: Kérdések

- Sike Erzsébet: Anya, maradj!

- Sipos M. Emília: Értetlenül

- Sipos Ninetta: Múltba merengve

- Sólyom Amália: Az önzőség szabadsága

- Strauss Róbert: Elkésett virág

- Suni: Mondd meg nekem mi a probléma

- Szabics Adrienn: Hangtalan

- Szabó Edit Irma: A Változás éve

- Szabó Kira: Tűzben edzett üveg

- Szabó Veronika: Végül

- Szeitz Ferenc-Szejó: Erő

- Szelenczey Dávid: Csendmetszetek

- Szente B. Levente: Lovak nélküli mese, vagy az se

- Szilasi Katalin: A képzeletbeli teremtőhöz

- Szívós Orsolya: Az élet rendje

- Szokol Milán: A muszáj az Nagy Úr

- T. Fiser Ildikó: Kéz a kézben

- Takács Fanni: Idegen

- Taktoma: Ördögűzés

- Tasi-Vorák Mária: Homályban

- Toma Viktória: Kalandra fel!

- Torma István: Az éjszaka csillagai

- Tóth Bence József: Történt egyszer

- Tóth Gabriella: Ritka fillér

- Tóth Tamara: Már örökre

- Tóth-Gados Eszter: Érett gyerek

- Tőkés Liliána: A fák hava

- Tuza s Tibor: Szép az élet

- Váczy Virág: Memento Vivi

- Vajkoczki Barbara: Pillangóhatás

- Varga Tímea: Várat még föld és ég násza

- Vaskó Ági: Ezerarcú

- Vaskó Márton Péter: Megtartok dolgokat magamnak

- Vay Ábel: Az én utam

- Végh Éva: Az ég madara szabad

- Villax Richárd: Utószó

- Vizdák Ludwig: Skandináv éjszaka

- Wendler Zoltán: Csak este

- Zircher Péter: Meg nem élt élet

- Zita Renáta: Mondd, hova vezet?

- Zolde Eszter: Szeretet

- Zubor Sándor Boldizsár: ElBÚjt

- Zsigmondné Smid Karolina: Spiritus

- Zsobrák János: Sziluett

- Bemutatkozik a zsűri

- Hüttner Szilvia

- 393

- Kobolák Márta

- Petrőczi Éva

- Tóth Zsolt

- Tyler D (Rög Lóránd)

HELMA kiadó

VERSBEN MONDOM EL...

A költészet napja alkalmából 2025-ben, a HELMA Kiadó szervezésében meghirdetett versíró pályázat legszebb versei

HELMA Kiadó 2025

© HELMA kiadó

Minden jog fenntartva.

A könyv bármely részének közléséhez a kiadó

előzetes hozzájárulása szükséges.

ISBN 978-963-639-915-3

Kiadja a HELMA kiadó 2025.05. 24.

Borító: Bakó Lilla

Korrektor / szerkesztő: Sky S.T. – HELMA kiadó

Tördelte a HELMA kiadó

A HELMA Kiadó gondozásában eddig
megjelent saját Antológiák:

- Szerelmes szavak – 2025

- Versben mondom el… - 2025

A könyvek megvásárolhatóak többféle
formátumban a HELMA kiadó weboldalán: www.helma.hu.

Tartalom

Előszó

A Zsűri döntése alapján a kiemelkedő versek

B. Szollár Kitti: Izzik és fagy

Bonnie Marcelé: A csillagos ég alatt

Dercsényi Fanny Laura: Félelmeim

Dr. Albrecht Linda: Fentről figyelő anyák

Gál Péter: A szobornál

Györkei Tóth Tamás: Üres

Hegedűs Gábor: volo ambulare inter astra

J. Simon Aranka: Kiszálltál

Kovács Ágnes: Beteljesülés

Kovács Péter: Feledni indultam

Kulcsár Péter: Apának ABC sorrendben

Láposi Brigitta: Egy, ha kettős

Lugosi Csenge Anna: Lemegy a nap

Majoros Erika: Nem adom

Molory C. Donne: Őszi szösz(i)

Natali Sanders: Folyondár gondolatok

Navir: Lételemek

Ocsovai Ferenc: Egy obulust, semmi többet

Péter Zoltán: Külváros

Pfeiffer Gábor: Mi értelme

Pillár Blanka: passiflor

Pócsi Csenge: Disszociáció

Pődör György: Bíztató

Sebők Fanni: Feketebárányfelhő

Sophia B. Diamond: Élet vagy halál

Varga Tímea: Pszichiátrián 1

A Zsűri döntése alapján a megjelenésre méltó további versek

Ábrahám Sára: Nyugalom

Ágostonné Antal Éva: Édes gondolat

Apor Kata: A piros szék

Aurora Amelia Joplin: Az élet hullámai

B. Szollár Kitti: S míg másnak sorscsapás

Badics Gyula: Egy apa gondolatai gyermekéhez

Bagoly Andrea: Már nem is emlékszel rám

Bajzikné Panni: Aki ma ésszel él…

Bakonyi István: December

Balajthy Ferenc: Apoteózis

Balog Tamás: Gonoszok

Balogh-Bodor Vince: Macskaköves álmaim

Bárány Bernadett: Életünk értékei

Barbii Estrella: Az élet ’élőhelye’

Battyányi Andrea: ha rám terül a mennyezet

Benke Róbert: Az élet

Benyó Attila: Illúzió és álomkép

Berechet László: Elif a szeretet útján

Blága Bence: Puszta hit

Bodolai Anna: Vers a hölgynek a villamosról

Bokor Máté: Éjszaka jönnek

Borián Kata: Hibakód: ismeretlen

Borosi Lászlóné: Kicsoda az ember

Böbke Lucas: Az idő szívében

Bődi Zorka: Egy estém a papirusz fölött

Brettnerné Ónadi Krisztina: Az élet színpadán

Buglyó Juliánna: Szerelmesen

Bukai Tibor: Születésnapi leltár

Burik Attila: Életút

Cristal Harper: Az idő tükre

Czető László: Tiszta szív és nyugodt lélek

Czipczerné Bartók Erika: Gondolatok az életről

Czirják Tiborné Móra Gyöngyi: Magány

Cseh-Dálnoky Zsófia: Hervadó virág

Cseh Radika Veronika: Szabadság

Csermely Mátyás: Eredő

Csernalovics Anita: Elköszönés

Csorba F. László: Bábel tornya

Csorba Richárd: Bizalom

Dankó Attila: Oda temessetek

Danyi Dénes Dezső: Még több hiányzik

Debreceni Pálma: Tovatűnő élet

Dél Tamás: Há-borús emlékek

Domahidi Klára: Mégis

Domokos Dominika: Méhszájzár

Dudás Joe Bence: Ím, járom az utamat

E. M. Miller: A sors

Erberling Judit: Kinek a haragja?

Erdős Sándor: Idő tépte tövisek

Eva L. Reeves: Születésnapodra

Fábián Krisztina: Gyermekkoromban

Faragóné Dóczi Anikó: Emlékszem

Fazekas Zoltán: Dél a hegyen

Fehér József: Árad a zene

Fekete Gergő: Egy szelet szemlélet

Fekete Ida Virág: Az élet színpadán

Flick Fiorella: Eufórikus esdeklés vesztemhez

Fürediné Szabó Krisztina: Kijelölt úton

Gáll Júlia: Tévelygés

Gász Marianna: Felénk

Goran Episcopus: Üdvösség útján

Gregorecz Noémi: Ragyogás

Guszti bácsi: Télen hazafelé

Guzsván Dorina: Életem negyedénél számot vetek gondolataimról

Györkei Tóth Tamás: hittem

Hajdu László: Az élet fája

Halászné Magyar Márta: Életem foszlányai

Harangi Benedek: Szigetország

Hári Tamás: Számvetés

Hegedűs Krisztina: Csendben szemlélek

Hegedűs Máté: Gondolatok az életről

Hornyák Lajos: Mutass tükröt a világnak

Horváth Szabolcs: Átsurranás két tégla között

Horváthné Emi: Volt egy kicsi lány ....

Iochom Zsolt: Ezer kérdés, egy válasz

J. Simon Aranka: Te vagy a szó

Jenei András: Pipám füstjében

Jenei Csilla: Lét-elem

Juhász Tamás: Örökség

Juhász Zoltán: Mindennap Ugyanaz

Juhos Viktor: Rémálom

K. Szentkuti Katalin: Kilépő

Kakuszi Mónika: Élet körforgás

Kandi Gábor: Anyu

Kántor Krisztián: Kilenc haiku a lebegő kövekből

Katalina S. Miller: Az élet előtt

Katonáné Fark Gabriella: Megéri-e?

Kelemen Endre Mihály: Mi az élet

Kertész Máriusz: Egy este a parkban

Király Péter: Hallom az imát

Kiskartali Judit: Hiú vágyak hamvain

Kiss Enikő: Elmélkedés

Kiss Rebeka: Levendula

Kiss Szilvia: Vajon lehetek valaha…

Korányi Márton: Vászon

Kósa Eszter: Metró

Kovács Ágnes: Én vagyok

Kovács Erzsébet: Az élet repül

Kovács Evelin: magányom

Kövesi-Hosszu Bettina: Te kiegészítesz és én téged

L. Viktor: Kis kő darab

Lakatos Kristóf: Egy lap gondolata

Lantos Tímea: Egymásba hurkolt szálak

László Tibor: Lennék én

Lázár Tibor: Álmatlanok

Lengyel Szilvia: Az Édesapám

Lény Ede: Egy majom a fáról

Likó Szilárd Balázs: Fehér vasárnap

Linda Penny: Ha lenne testvérem

Logan Ainsley Moore: Holdjárás

Lomhegyi Hédi: Élet-út

Lovag Anatole Hongrois: Az élet egy játék

Magyar Anikó: Első utam a tengerhez

Mahler Csaba: Körforgás

Majoros Erika: Kábulat

Markovics Hanna: Megváltó gondolataim

Márton Adél: Miért hagyod

Márton Csilla: Egy este és ma

Marton Eszter: Az Élet melódiája

Marton Virág: Szabadnak lenni mit jelent

Mátay Melinda Mária: Hagyjatok

Mátrai Magda: A fekete bárány

Mayer Zseraldina: Anyák himnusza

Mecséri Éva: Őrállók

Mecséri Ildikó: Miért oly nehéz?

Menyhei Mónika: Egy gondolat

Merész Barbara: Hervadozó virágok

Mészáros Lili: Eső után

Mészárosné Maya: Generációkon át

Mészáros-Pál Rebeka: Még valami

Mikus Bea: Magányos világcirkusz

Molnár Ildikó: A halál árnyékában

Molory C. Donne: Karmazsin zászló

Morvai L. Daniel: Ilyen az élet

Mráz Bence: Enyém

Nádudvarvári Fekete Emma: Pató Pálné

Nagy Dóra: Milyen apa lesz…

Nagy Sándorné: Rohan az élet

Nagy Tünde: Remény

Nagy Zénó: Egyetlen szavadért

Nándori József: Covid-19

Németh Balázs: Lélektánc

Németh Nikoletta: Az út során

Németh Tiborné Sára: Impulzus

Némethy Alexandra: Sors utasai

Nyirati Rita: Adni

Oláh Georgina: Rövid a lét

P. Buzogány Árpád: Korszerű családmodell

Pálfi István: Életeposz

Panyi Szimóna: Az élet erdeje

Pásztor János: Édesanyáink élete

Paudits Zoltán: Csak ha újra

Péntek Piroska: Személytelen

Pesa Panka: Mint mi fiatalon

Pete László Miklós: Mi az élet célja, oka?

Petres Katalin: Születésnapomra

Pintér Nóra Antónia: Haikuk

Pintérné Gépész Bettina: Élet?

Pócsi Csenge: Majdnemek

Pozsgai Renáta: Két éve már

Prisca Kers: Örökké

Puporka Zsuzsanna: Nagypapa

Radics Renáta: Cipelem

Rasztgyörgy Melánia: Démon

Reina Galston: Az élet szövete

Ria Anne Donovan: Gondolatok

Salih Dilan Art: Gondolkodám...

Sallai-Dancs Mónika: Ébredés

Schilli Tímea: Megszámlált szívverések

Seprényi Kinga: Égbe kiáltott magány

Seregi Eszter: Kérdések

Sike Erzsébet: Anya, maradj!

Sipos M. Emília: Értetlenül

Sipos Ninetta: Múltba merengve

Sólyom Amália: Az önzőség szabadsága

Strauss Róbert: Elkésett virág

Suni: Mondd meg nekem mi a probléma

Szabics Adrienn: Hangtalan

Szabó Edit Irma: A Változás éve

Szabó Kira: Tűzben edzett üveg

Szabó Veronika: Végül

Szeitz Ferenc-Szejó: Erő

Szelenczey Dávid: Csendmetszetek

Szente B. Levente: Lovak nélküli mese, vagy az se

Szilasi Katalin: A képzeletbeli teremtőhöz

Szívós Orsolya: Az élet rendje

Szokol Milán: A muszáj az Nagy Úr

T. Fiser Ildikó: Kéz a kézben

Takács Fanni: Idegen

Taktoma: Ördögűzés

Tasi-Vorák Mária: Homályban

Toma Viktória: Kalandra fel!

Torma István: Az éjszaka csillagai

Tóth Bence József: Történt egyszer

Tóth Gabriella: Ritka fillér

Tóth Tamara: Már örökre

Tóth-Gados Eszter: Érett gyerek

Tőkés Liliána: A fák hava

Tuza s Tibor: Szép az élet

Váczy Virág: Memento Vivi

Vajkoczki Barbara: Pillangóhatás

Varga Tímea: Várat még föld és ég násza

Vaskó Ági: Ezerarcú

Vaskó Márton Péter: Megtartok dolgokat magamnak

Vay Ábel: Az én utam

Végh Éva: Az ég madara szabad

Villax Richárd: Utószó

Vizdák Ludwig: Skandináv éjszaka

Wendler Zoltán: Csak este

Zircher Péter: Meg nem élt élet

Zita Renáta: Mondd, hova vezet?

Zolde Eszter: Szeretet

Zubor Sándor Boldizsár: ElBÚjt

Zsigmondné Smid Karolina: Spiritus

Zsobrák János: Sziluett

Bemutatkozik a zsűri

Hüttner Szilvia

Kobolák Márta

Petrőczi Éva

Tóth Zsolt

Tyler D (Rög Lóránd)

Előszó

Az UNESCO (az ENSZ Oktatási, Tudományos és Kulturális Szervezete) 1999-ben jelölte ki március 21-ét a költészet világnapjának azzal a céllal, hogy támogassa a nyelvi sokféleséget, növelje a veszélyeztetett nyelvek megismerésének lehetőségét. Legfontosabb célja „újra felismerni és lendületet adni a nemzeti, tájegységi és nemzetközi költészeti mozgalmaknak”

A magyar költészet napját Magyarországon 1964 óta április 11-én, József Attila születésnapján ünnepeljük, nem csak mi, de a szomszédos országok magyarlakta területein élők is. Ennek apropóján született már néhány különleges kezdeményezés, mint a 2010-ben indult versmaraton, ahol száz szerző olvassa fel a verseit.

Idén a Magyar Könyv is Magyar Termék Mozgalom a HELMA Kiadóval két új kezdeményezést is elindított. Január 7-én indult a 365+1 vers kortárs magyar szerzőktől facebook oldala a Helma Kiadónak, ahol a kiadónál megjelent verses kötetekből kaphatnak az érdeklődők ízelítőt, minden nap. Szintén 2025-ben, februárban hirdettük meg először a Versben mondom el című pályázatot, amire rekord számú, közel 500 érvényes alkotás érkezett, alig egy hónap alatt.

Ez a kötet a magyar költészet napján fog megjelenni, terveink szerint minden évben, ezzel a kötettel tisztelegve nagyjaink előtt, és biztatva a jelen költőit e nemes hagyomány ápolására. Az MKMT mozgalom és a HELMA Kiadó lehetőséget ad a kezdő, szárnyukat még épp csak bontogató költőknek épp úgy a megjelenésre, mint azoknak, akik már több verses kötet, illetve díjak, kitüntetések tulajdonosai. Mert a magyar nyelvet ápolni, gyarapítani, megőrizni, mindannyiunk kötelessége!

A Zsűri döntése alapján a kiemelkedő versek

B. Szollár Kitti: Izzik és fagy

Izzik és fagy, ahogy csúszik.

Minden érzésem latyakká foszlik,

ha szememmel végre látok,

ha végre újra már nem várok,

csak vagyok, mert lettem.

Teszek, mert minden tettem

egy kis kristály a földön,

míg éveim itt töltöm.

Izzik, mert izzok belül én is,

mert lépni visz lelkem mégis,

bár testem néha leül és placcsan,

sárban sárcseppeket taccsant

elnyűtt, ráncosodni váró arcomra.

Igen, vágyik arcom ráncokra,

hogy lehessen én szemem is bölcs,

hogy kínzó perceket tölts

velem, ha beszélek.

S ne legyen szám szent ének!

Szenvedj úgy, mint a száradó fa,

ki lassan adja egy-egy ágát oda

annak, hol élet nem sok várja,

csak a sivár, koppanó reccs karja zárja.

S akkor legyek én a napnak fénye,

a melegség egyetlen kis reménye,

hogy utolsó perced legyen örök,

mely, ha nem zsenge, de legalább csörög.

Bonnie Marcelé: A csillagos ég alatt

A csillagos kék ég lett az univerzumom,

Háztetőn ülve dallamát hallgatom,

És elmerülök a csendben,

A szélcsendes éj jóllakat,

Elégedetten dorombol a testem,

Szívemben türelmem, lelkemen lakat.

Virágok nyílnak tengerzöld mezőkön,

Távolban hajnali bérc sóhajt szerelmesen.

Nyújtózom és kéjesen emlékeim őrzöm,

Világom nem adnám senkinek.

Néha körmömmel a mélybe szántok,

Keresem a földben korhadó gyökeret,

S nem találom a levelet a száron,

Pattant rügyeket a tavaszi ágon,

S nem lelem az illatos virágfüzéreket.

Ha bágyadt a test, s fáradt a lélek,

Szívemben akkor is szonáták zenélnek,

És nyugalmam hasít, mint hajlongó nád.

Élesen visít bennem, ha süket a csend,

Forrongó véremet csitítja,

Testemet hűti a jéghideg kád.

Törött karmokkal, de szárnyaló jókedvvel

Hempergek hajnali harmatcseppekkel,

S bundámon, mint puha bársony,

Kezed simítására vágyom,

S ha olykor elhagy az álom,

Háztetőmön az ábrándos árnyadat látom.

Öntöz és kivirul bennem a lábnyom,

Mely az égig elvezet.

Csillagos kék ég lett az univerzumom,

Tetőről kecses lábamat himbálva lógatom,

És sziporkázik a reggeli fényben,

Elmúlt idők rozsdás kék ködében

A mennyei rend.

Részeg mosollyal fölibém hajol,

Nyújtózik bennem, kéményekig hatol,

Háztetők cserepeit színesre mossa,

Szemembe vigyorog az emlékezet.

(2024.)

Dercsényi Fanny Laura: Félelmeim

Itt, hol rohanó lelkek mennek ellen-tétben

/Mert igen nagy tétben

Fejemben élnek e lények/

És én is egy vagyok közülük.

Múló testem rendben nincs, így

Kincs lenne bilincs nélkül élni és

Remélni: észhez fogok térni.

Faló vágyaim a károsulásra

Kár, hogy furán hat a társadalomra,

De én megértem magam.

Én megértem magam,

Mert amit el akarok érni,

Kitérni e állapotból: félek nincs.

Furán hat rám a világ.

A való világ:

Lépni nincs erőm, félni van.

Tart az elmém önmagától, hisz

Akárhol járok, démonom követ mindig,

Egészen a sírig,

És még tízig sem számolok,

Mikor kattan az elme, és

Semerre sem tudok mozdulni,

Csak lefelé a pokolba.

Bókolva az Ég felé:

Jelre várok. Felkiáltok

Elhibázott életem bűnbocsánatáért,

De erre a tervre elvetve várok,

Hisz hit, hogy kit látok fent,

A jel az tudás,

A tudás nem hit.

Félek a léttől. /Az egyedülléttől/

De hiába, embertársak lényéből

Merítkezni nem tudok.

Köröket futok sok társadalmi rétegben,

Míg elmém elveszve bolyong ez éterben és-

Értettem! Hallottam.

Ti polihisztort akartatok

Hát politoxikomán lettem.

Így kérlek értsd meg,

Létezni e valóságban nem tudok,

/Így futok képzeletem burkába,

Hol megnyugvásra jutok/.

Ez években dúlt a küzdés.

De miért küzdőtér az élet,

Ha te fűződtél a jóhoz és én

Szóhoz sem jutok, már

Én-kezem által ért ártalom vár

A pillanat töredéke alatt.

Hát más világokat élünk,

Míg félünk: olyanok vagyunk,

Mint a többi.

Jönni-menni a térben,

Szét nem,

Így mind egy báránycsorda vagyunk.

Ábránd: hogy ha

Megismerek egy-két bárányt,

Hátrányt tapasztalok.

Ti, mint stabil asztalok,

Én, mint tolható-felesleges szék.

Szép kép az ép létről: abszurditás.

Kapunyitás és pánik

Ázik-itatódik tinédzserkoromba, és

Goromba módon nem szűnik,

Mert vár egy más világ,

És én is őt,

Sőt, ez kifejezetten vágy,

Nem félelem.

Énvelem a társ, a testvér,

Tárva nyílt karok,

És sokat kapok,

Mégis minden magány.

Csattan a csók és minden rendben,

De mit kéne tennem, hogy

Rájöjjek: ez hazugság?

Kezem ökölbe,

Örökre ugyan azon körökbe mozgok:

Erőszak, félelem, zuhanás.

Kalandos utazás mögött

E társak tönkrevágnak.

Nagyot rúgva belém elélveznek,

Míg én zuhanok.

Kalandosan utazok az összeomlásba,

És félek, ez így lesz mindig.

-De mitől félsz a legjobban?

-Szerintem tudod. Önmagamtól.

Dr. Albrecht Linda: Fentről figyelő anyák

Te elmentél rég, s mégis minden itt maradt

nem más az eső után napfényes tetőcserép

a pergő vakolattal, állott szaggal lázadó

falak. Még mindig látlak: porlepte

szobádban szellemszínű körvonalad:

százszor kifutó tejhez, postáshoz, csúfosan

csalfán csengő telefonhoz miként szalad.

Beleszaladsz a salétromos falba,

előbukkansz szakadt inget setesutàn,

ügyetlenül varrva, még mindig itt vagy

épp zsörtölődsz felettem, hogy a jobbik

körömollód megint hová tettem?!

Feltűnsz, eltűnsz, elszóródsz s én

belélegezlek, szívvel, szemmel, ésszel

testeskarcos ízzel izzón ízlellek.

Az idő pedig akár vak, siket

eszét vesztett bolond: hol szalad

hol megtorpan, esik-kel, hol céltalanul

bolyong. Látom magam bájos gyermek

alakban: pitypanggal fonatos fürtökkel

eléd mily mohón szaladtam, mégis

csak futólag hagyom, hogy megszeress

nagyon, s a fürge kis talpak

tovább szaladnak, alattomban taszítanak

a sorsodat rejtő szétmálló falaknak.

Felnőttem, nem volt mit tenni ellene:

hallgatok a csendben,

üvöltök, ha hangzavar kellene

Ez én vagyok? Ez vagyok én?

Szelfi huszár, egy kisminkelt tehén

Régen oda a pitypangos fonat,

mikor nem tudom felidézni az arcodat

Később a tolakodó csendben,

rendezetlen fekszem, míg az éjjel

e kedvetlen világra sötét takarót hajtogat.

Elèm libben szellemszínű körvonalad,

bosszankodsz, könnyed pereg:

hagyd már azt a rohadt falat,

elmentem, de van, még, aki veled maradt!

A bevont vitorla sem arról beszél, ha nem

fúj, hol kódorog épp az a csavargó szél?

Neked könnyű-foghegyről vetem oda-

Párapernyés sziluetted tétova

kezeim közt egy ponton megrian,

majd száz és ezer szilánkos

parázspettyes kisbolygóként befogadja

a büszkén sugárzó csillagok sora

e sötét bársonypuha égi takaró

megannyi túl korán fentről

figyelő édesanya otthona.

Gál Péter: A szobornál

1

Az elsők még harmaton érkeznek.

Érc alakod előtt

megállnak, csenddel vegyült szellemed

ad nekik új erőt.

Vésett soraidat körbe állva

olvassák századszor,

némán betűz a száj, fényben fürdik

arcodon a mosoly.

Jönnek aztán többen, kiket a nyár

melege idecsal,

sötét, csendes, éji magány után

jókedv és gyerekzaj.

Gonddal formált testeden a napnak

sok apró sugára

visszafordul, fényes ékkövekként

vetülnek a tájra.

Lelkednek hű, örök szeretője,

a hűs Szinva patak

lábad alatt siklik tova most is,

várja a torkolat.

Ott lel társra, hívja őt a Sajó,

folyón, tengeren át

együtt viszik, zúgják a világnak

Ódád mély sóhaját.

2

Tél van. Sűrű ködben jár a három

betlehemi király.

Néma a park, kóbor állat surran,

csendben alszik a táj.

Csak a patak suttog. Miként mélybe

zuhan, álmod őre

- csevegése tovatűnt a nyárral -

lágyan hull a kőre.

Kettesben maradtunk. Te, az Óriás,

magam kóbor lélek,

taszít az ágy, éjnek sötétje húz,

hogy beszéljek véled.

Egy a sokezerből, ki némán szól

hozzád. Most én érzem

- termeted ködbe vész -, hogy ,,fölöttem

csattog, ver a szívem.”

Ugye tudod, még tündér nevetés

fakad a hófehér,

kerek köveken, ha a májusi

napsugár ideér.

Csillámló sziklafalakra a nyár

csábít szerelmeket,

boldogokat, s - kiket álom rettent -

reményteleneket.

Talán tudod, él ma is, kit kábít

már a fény, mogorva

barlangoknak örök sötétjében,

csendjében lel honra.

3

Hosszan elnyúlva fekszem. Álmomban

teljesül a vágyad,

estére megérkezel, kedvesed

ágya a Te ágyad.

Györkei Tóth Tamás: Üres

Az ég üres. Hiába keresed

lágy felhőkön tipró Istened.

Az ég üres, mit tudattalan csillagok

örökké száguldó fénye beragyog.

Az ég üres. Csak benned sír a hit,

hogy mégis találsz odafenn valakit.

Az ég üres. Fületlen csend figyel

közben az új elbánik a régivel.

Mégis várod, hogy szóljon hozzád,

akinek annyi keresztet állíttattál.

De kiirtja képzeted az elvakult tudás,

és nem marad csak a kétely, semmi más,

csak a velőt fagyasztó félelem,

hogy nincs hová lenni odafenn,

hogy nincs ott a vágyott találkozás,