íűő ÍŰŐ
Lawrence M. Krauss

A klímaváltozás
fizikája

– részlet –

Fordította
Torma Péter

A könyv megjelenését a kiadói program keretében a Nemzeti Kulturális Alap támogatta.

The Physics of Climate Change
Original English edition Post Hill Press
Copyright © Lawrence M. Krauss, 2022
Hungarian translation © Torma Péter, 2025
Hungarian edition © Typotex, Budapest, 2025
Engedély nélkül semmilyen formában nem másolható!

Lektorálta Vincze Miklós Pál
ISBN 978 963 493 348 9

Typotex Kiadó
Felelős kiadó: Németh Kinga
Felelős szerkesztő: Brunner Ákos
Szerkesztette: Szabó Mihály
Borítóterv: Somogyi Péter
Elektronikus könyv: Nagy Lajos

Woodynak,
aki rábeszélt, hogy tovább írjak.

Nem léphetsz kétszer ugyanabba a folyóba.

Hérakleitosz
(Szabó Árpád fordítása)

Tartalom

Előszó

1 Egy egyedülálló folyó

2 A történelem és a számok:
félig üres, vagy félig teli?

3 Ciklusok és ciklusok

4 A föld takarója

5 A klímaváltozás születése

6 A kényszer ereje

7 Hisszük, vagy sem

8 Van, aki forrón szereti

9 Lesz, ami lesz?

10 A klímaváltozás ma

11 A legrosszabb eshetőség:
a visszacsatolásoktól az átbillenési pontokig

12 Vissza a Mekonghoz

Epilógus. Felkészülteké a szerencse

További források

Ábrák és fényképek jegyzéke

Jegyzetek

Előszó

2020 januárjának egyik kora délutánján egyedül üldögéltem egy hajó orrában, amely Phnompenből Ho Si Minh-városba tartott a Mekong folyón. Épp a felkészülést fejeztem be egy előadásra, sütkéreztem a napon, és a folyón nyüzsgő forgalmat figyeltem. Mindenhol bárkák kotorták ki a folyófenék homokját, hogy később különféle célokra használják fel, például a betonba az építkezésekhez. A Mekong Folyó Bizottság adatai szerint a homokbányászat következtében a folyómeder tengerszint feletti magassága 1,4 méterrel csökkent 2008 óta.

Ahogy nézelődtem, egyre jobban hatalmába kerített a bánat és a magány érzése. A bánaté azért, mert a hajó utasainak szánt előadásom, amelyre éppen készülődtem, a klímaváltozás természetéről és fizikájáról szólt – különös tekintettel annak lehetséges hatásaira a Mekong-deltára. Kutatásaim során rájöttem, hogy különböző tényezők összejátszása ezt a hatvanmillió ember otthonául szolgáló régiót – akik közül tizennégymilliónak a sorsa közvetlenül függ a Mekong egészségétől – pusztító vihar epicentrumává tette, ahol a klímaváltozás a következő harminc évben még a visszafogott előrejelzések szerint is le fog rombolni mindent, az itt lakók életével együtt.

Sok útitársam, akik közül néhányan a délután folyamán csatlakoztak hozzám a hajóorrban, még nem volt tisztában a bennünket körülvevő táj törékenységével, és egyáltalán nem örültem, hogy este ki kell pukkasztanom az őket körülvevő buborékot.

Néhány órával később, az előadásomat követő beszélgetés után világossá vált, hogy bár a valóság egy része kellemetlen, a hajón összegyűlt érdeklődő és jó szándékú laikusok információra vágynak, hogy perspektívába helyezhessék ezt a világméretű egzisztenciális fenyegetést. Tudni akarták, hogyan választhatják szét a búzát az ocsútól, átlátni a kockázatokat, és megérteni, miféle jövőbeli hatásokat okozhat vagy nem okozhat az emberiség. Ekkor határoztam el, hogy megírom ezt a könyvet, és köszönöm az útitársaimnak, hogy inspiráltak erre.

✦ ✦ ✦

Nem vagyok klímakutató. Felmerülhet a kérdés, vajon miért gázol bele, szó szerint, ebbe a témába egy részecskefizikus-kozmológus. Azért, mert mások, olyanok, akiknek a jövője kormányok politikájától függ, és akik ki vannak téve a politikusok és a média egymásnak ellentmondó állításainak, szintén nem klímakutatók. Ha nem lehetséges egyenesen és érthetően elmagyarázni a klímaváltozással kapcsolatos tudományos elveket és előrejelzéseket, akkor milyen remény van bármiféle értelmes nyilvános diskurzusra és döntéshozásra a témában?

De hogyan álljunk neki létrehozni valamit, ami aránylag átlátható képet ad az olvasóknak erről a konkrét témáról?

Először is érdemes leszögezni, hogy a klímaváltozás tudománya nem űrtudomány. Miután már írtam könyvet az űrtudományról, vagy legalábbis a képzeletbeli űrtudományról, úgy éreztem, vagyok abban a helyzetben, hogy ezt megítélhessem. A tárgy pedig jóval sürgetőbb a huszonharmadik századi űrutazás lehetőségein való agyalásnál, bármennyire izgalmas téma is az utóbbi.

A jövőt előre jelző, szuperszámítógépekkel készített nagyszabású klímamodellek részletei bonyolultak és rémisztők, ám a mögöttük lévő fizika, amely a globális felmelegedést irányítja, annál egyszerűbb, és alapvető természeti törvényekben gyökerezik. Ráadásul a tudományágak történelmi csavarjai és egymás közötti új összefüggései fűszerezik. Azok pedig, akik igazán érdeklődnek iránta, ma már töméntelen mennyiségű adathoz férhetnek hozzá szabadon az interneten.

✦ ✦ ✦

Szerencsés vagyok, mivel számos klímaszakértőtől tanulhattam, akik kollégáim és barátaim is egyben. Több mint egy évtizeden át voltam a Bulletin of the Atomic Scientists szponzori tanácsának elnöke. Miután 2006-ban tagja lettem a tanácsnak, és létrehoztuk a híres végítélet óráját, úgy döntöttünk, a klímaváltozást is bevesszük az egzisztenciális fenyegetések közé. Minden ősszel szimpóziumot tartottunk, ahol megbeszéltük a tudományos és technológiai kihívásokat, aztán a tudományos és biztonsági tanács, amelynek több klímaszakértő is a tagja volt, tovább tárgyalta azokat a témákat, amelyek a szimpóziumok során merültek fel, amikor eldöntöttük, hová állítsuk be az órát. Később volt szerencsém több tudományos kongresszust és nyilvános eseményt vezetni a klímaváltozás témájában. Legutóbb például az általam vezetett Origins Project alapítvány szervezte hajóutat a Mekongon, ahol az előadásomat tartottam.

Köszönet az ezen évek során folytatott párbeszédekért kollégáimnak, többek közt James Hansennek, Richard Somerville-nek, Susan Solomonnak, Dan Schragnek, Tony Haymetnek, Raymond Pierrehumbertnek és a néhai Wallace Broeckernek, akik közül többen hasznos adatokkal is szolgáltak. Köszönöm nekik intellektuális és emberi nagylelkűségüket.

Számos barát, kolléga és szakértő szintén volt olyan kedves, és létrejöttének különböző szakaszaiban átnézte a könyvet. Mély hálámat kell kifejeznem különösen Richard Dawkinsnak, Dan Schragnek, Penn Jillette-nek, Richard Somerville-nek, Neil deGrasse Tysonnak, William Fruchtnak, Sheldon Glashow-nak, Keith Ogoreknek és John Dahlnak, amiért kritikus szemmel átolvasták, kommentálták és ezzel jobbá tették a kéziratot. Úgyszintén le vagyok kötelezve annak a sok-sok tudósnak, akik megengedték, hogy a munkájuk során kiderített adatokat felhasználjam a könyvben. A szövegben maradt hibák természetesen az enyémek.

Szintén fontos volt a támogatás és a bátorítás, amit ugyancsak sok mindenkitől megkaptam a könyv írása közben. Döbbenten és kétségbeesetten vettem tudomásul, hogy nem egy kiadó, akit megkerestem, azt jelezte vissza, hogy egy klímaváltozásról szóló könyv csak akkor lehet piacképes, ha az érzelmekre hat, és sötét, elkeseredett hangja csakis az igazhívőkhöz szól. Mivel bizonyos értelemben a kiadók a közönség felé igyekvő információ útjában álló kapuőrök, ez megmutatta nekem, mennyire fontos szembeszállni ezzel a felfogással egy olyan könyv esetében, amely valódi információkat közöl annak érdekében, hogy az olvasó megalapozottan dönthessen arról, miként reagál az újságban olvasottakra vagy a politikusoktól hallottakra.

A klímaváltozás mögött lévő tudomány elérhető és érdekes, és ennek kellene lennie a viták és a döntések alapjának. Nem érzelmekre hatással vagy ijesztgetéssel kellene cselekvésre buzdítani, ahogyan nem helyénvaló a tétlenségre bátorítás sem a bizonyítékok és a mögöttük álló tudomány tagadása révén.

Amikor azonban a kiadók mellett barátaimat, kollégáimat és korábbi könyvek rajongóit is megkerestem, visszatért a bátorságom, mert azt láttam, hogy sokaknak éppen ilyen könyvre lenne igényük, és széles körben terjeszteni kellene. Köszönöm mindenkinek, aki megerősített abban a meggyőződésemben, hogy szükség van erre a könyvre, és erőt adtak, hogy igyekezzem eljuttatni mindenkihez, aki hasznosnak találja, akár saját maga számára, akár a másokkal folytatott vitáihoz. Különösen Susan Rabiner, Jahm Najafi, Thomas Houlon, Patty Barnes, Marylee MacDonald, Pamela Paresky és Richard Dawkins segítettek feltárni a kiadás különféle lehetőségeit, és biztosítani, hogy ez a könyv végül a jelen formájában jusson el az olvasókhoz.

Szerencsére e folyamat végén rátaláltam egy nagyszerű kiadóra és szerkesztőre, Adam Bellow-ra. Már az első beszélgetésünkkor nyilvánvalóvá vált, hogy ugyanaz a kép él bennünk a könyvről, és mindketten hozzá akarunk járulni ahhoz, hogy a tudomány, az érvelés és a szabad, nyitott párbeszéd a társadalom szövetének szerves része maradjon. Nagyon örülök annak, hogy ez a könyv Adamnél és a Post Hill Pressnél talált otthonra.

✦ ✦ ✦

A klímaváltozás, az evolúció és az ősrobbanás mind tapasztalati tények, nem puszta spekulációk, és a vonatkozó adatok igazolják az alapvető elméleti várakozásokat. Ebben az egybevágásban mutatkozik meg legszebben és legerőteljesebben a tudomány. Ebben a könyvben pedig a tudományra fogok koncentrálni. Nem fogok egyes eljárások mellett érvelni; ez a politikusok, lobbicsoportok és politikai mozgalmak hatásköre. Ellenben szemérmetlenül feltárom a ránk váró kihívások súlyosságát, hogy megmutatkozzanak a tétlenség kockázatai és lehetséges következményei.

Képmutatás lenne úgy tenni, mintha a munkámnak, bár elsősorban tudományos mű, nem volna emellett politikai szándéka is. Ám ez nem olyan szándék, amelyet egyszerűen liberálisnak, konzervatívnak vagy effélének lehetne besorolni. Így szól: a klímapolitikát végső soron egymással versengő érdekek fogják meghatározni. Nem egyértelmű, hogy ezek tükrözik‑e azoknak a széles tömegeknek az érdekeit, akikre a klímaváltozás a legnagyobb hatással lesz. A kormányok, mint mindenben, ebben a kérdésben is inkább követnek valakit, mint hogy az élre álljanak. Az elmúlt évtizedeknek a különösen az utóbbi négy évben‍¹ csúcsra járó eseményei igazolták, hogy a demokrácia hatékony működése a választók és a törvényalkotók tájékozottságán áll vagy bukik.

Nagyrészt a mi döntésünk függvénye, hogy a most előttünk álló lehetséges jövők közül melyiket fogják megélni gyerekeink és unokáink. Nyitott szemmel kell belépnünk ebbe a jövőbe.

1
Egy egyedülálló folyó

Arra gondoltam, milyen csodálatos és milyen különös dolog egy folyó. A folyó az folyó, mindig ugyanott van, ám a benne folyó víz mindig más víz, és mindig mozog. Állandó mozgásban és változásban van. És aztán idővel megváltozik a folyó is.

Aidan Chambers: This Is All („Ez minden”)

A Mekong folyón utazni a deltatorkolat közelében egyedülálló vízi út. A nagyrészt hajózhatatlan 4500 kilométeres folyam a legnagyobb Délkelet-Ázsiában, és a tizenkettedik legnagyobb a világon. Mire elhagyja Kambodzsa fővárosát, Phnompent, és Vietnám felé indul, sok-sok ágra szakad a sík terepen. A Mekong vízgyűjtő területe akkora, mint Franciaország és Németország együttvéve. A folyó átlagos szélessége mintegy másfél kilométer, de sok helyütt ennél is jóval szélesebb. A Laosz és Kambodzsa határán található Khone-vízesés a világ legszélesebb vízesése. A zúgók és zuhatagok sora tizenegy kilométer széles, az esése pedig huszonegy méter! Ezenkívül a folyam évente 475 milliárd köbméter vizet zúdít a tengerbe, és hatvanmillió embert lát el élelemmel és vízzel.

A folyó átalakulását a tengerhez vezető út végéhez közeledve gyönyörűen kapja el John Keay mesterien megírt könyve, a Mad About the Mekong („A Mekong bolondjai”), amely a 19. század egyik legnagyszerűbb és legszívfacsaróbb felfedezőútját követi végig. 1866-ban a húsztagú Francia Mekong Folyó Bizottság kétéves utazásra indult felfelé a folyón, Afrika teljes hosszánál is nagyobb távolságot megtéve, hogy a Mekong teljes rendszerét feltérképezze. Saigonból indultak, és végül sikerült eljutniuk Kínába, a Jangce folyóhoz. Tizenhárman élték túl az utat.

1. kép. A Mekong folyó torkolata

Keay költői szavakkal írja le a Mekong utolsó nekirugaszkodását a tenger felé:

A Mekong útjának utolsó nyolcszáz kilométerén mindössze hat métert ereszkedik, ám az alföld annyira sík, hogy a megáradt folyó tűnik rajta a legnagyobb kiemelkedésnek, aminthogy gyakran az is. Olyan sík a vidék, hogy a felső fedélzeten állva gyakran a Föld felszínének lehajlását is tekintetbe kell venni, ha egy távoli pagoda szintjeit számoljuk […] Miután több ezer kilométeren völgyszorosokon és mély erdőségeken verekszi át magát, a folyó itt mintha alig hinné el, micsoda szerencséje van. Mintha felhúzták volna a zsilipjét, szétárad a síkságon, felfedezi a mélyedéseket, meg-megrángatja a dereglyéket, holtágakban sütkérezik, és egyáltalán, igyekszik mindent kihozni első és utolsó akadálytalan kilométereiből. […] A delta állítólag több rizst termel, mint bármely hasonló nagyságú terület a világon. A tündöklő vízfelszín alatt nem nagy mélységben terülnek el az iszapos mezők. Ám mivel a rizstermesztés tulajdonképpen a hidropónia egy fajtája, az év utolsó hat hónapjában a mezők inkább tavak, és a tájat ellepi a víz.

Bármilyen lírai is ez a leírás, hiányzik belőle néhány a Mekong legsajátosabb vonásai közül. Mivel a Mekong-delta alsó, Phnompentől délre eső része alig valamivel fekszik magasabban a tengerszintnél és rendkívül sík, a folyó sekélysége elképesztő változásokat idéz elő az év folyamán. Phnompennél becsatlakozik a folyamba a Tonlé Sap folyó- és tórendszer. A Tonlé Sap folyásiránya az évszaktól és a Mekong szintjétől függően változik. Néha mellékfolyóként beleömlik a Mekongba. Áradáskor azonban megfordul, és az árhullám visszafelé, a hatalmas tóba érkezve halad végig a Tonlé Sapon.

Az évenkénti áradás és apadás mellett a Mekong naponta is produkál olyasmit, ami, bár nem egyedülálló a világon, elég ritka volt ahhoz, hogy elképessze az első nyugati látogatókat, és minket is meglepjen, amikor először hallunk róla. Az év nagy részében ugyanis a deltatorkolatot csupán egyszer önti el a Dél-kínai-tenger dagálya.

Bár a Fox TV egykori műsorvezetője, Bill O’Reilly váltig állította, hogy senki sem tudja, mi okozza a dagályt, valójában nem más, mint sir Isaac Newton magyarázta el az árapály mögött rejlő fizikát, amikor a 17. században kidolgozta az általános tömegvonzás törvényét. Ahogy Newton leírta, a Holdnak a Földre gyakorolt gravitációs ereje fordítottan arányos a Föld és a Hold távolságának négyzetével. Ezért a Hold a Föld hozzá közelebb eső oldalát, amely valamivel közelebb van hozzá, mint a Föld középpontja, nagyobb erővel vonzza, mint amekkorát a Földre átlagosan gyakorol. Hasonlóképpen, a Földnek a Holddal ellentétes oldalát kisebb erő húzza a Hold felé. Egy pillanatra figyelmen kívül hagyva a Hold Föld körüli mozgását, azt várhatnánk, hogy két kidudorodás jelentkezik a világ óceánjain: az egyik a Hold felé néző, a másik az ellentétes oldalon. Durván leegyszerűsítve, az első kidudorodás azért jön létre, mert a vizet a gravitáció elfelé húzza a Földtől, a második pedig azért, mert ugyanez az erő a Földet húzza elfelé a víztől. A Föld–Hold-rendszer tehát elvileg úgy néz ki, ahogyan az 1. ábrán sematikusan látható:

1. ábra

Mivel a Föld naponta megtesz egy teljes fordulatot, azt várnánk, hogy a bolygó valamennyi pontján mindennap kétszer-kétszer jelentkezik apály és dagály, ahogy azt Newton is leírta.

A gyakorlatban az árapályt ennél sokkal nehezebb megérteni. A Földön lévő víz nem tud azonnal az ábrán látható egyensúlyi helyzetbe rendeződni, mozognia kell egyik helyről a másikra, és ennek a mozgásnak a sebessége függ a helyi viszonyoktól, például az óceán mélységétől. Figyelembe kell venni a Föld forgását és a Hold mozgását, sőt a Nap helyzetét is.

Szerencsénkre nem kell mindezt figyelembe venni, hogy megértsük, hogyan lesz a napi két dagályból napi egy. A kulcs annak felismerése, hogy a Hold nem az Egyenlítő mentén kering a forgó Föld körül. Pályájának síkja a Föld tengelyéhez képest ferde, az eltérés szöge a Föld egyenlítői síkjához képest 18 és 28 fok között változik egy 18 éves periódus során. Tekintsük a Föld–Hold-rendszert egy olyan vonatkoztatási rendszerben, ahol a Föld forgástengelye függőleges (2. ábra)!

2. ábra

Az óceánnak a fenti ábrán szemléltetett gondolatmenetből következő árapályválasza az 3. ábrán látható.

3. ábra

A dagályok abszolút és relatív nagysága a helyi körülmények függvénye. Nagyon leegyszerűsítve, Vietnám földrajzi hosszúságából és a Hold helyzetéből adódóan a környékbeli tengereken erős a dagály akkor, amikor Dél-Vietnám a Föld Hold felé néző oldalán van, majd tizenkét órával később, amikor az ellenkező oldalra kerül, újabb dagály tetőzik.

Nem azért nyüstölöm ennyit ezt a témát, mert futólag az asztrofizikát is érinti, és könnyű vele összezavarni az embert, hanem azért, mert fontos szerepet játszik a Mekong ökoszisztémájának jövőjében, és később még releváns lesz. A napi egyetlen nagy dagály a Mekong folyására is hatással van. Újra Keayt idézem:

A napi egyszeri óriásdagálynak természetesen katasztrofális hatással kellene lennie a deltára. A sós áradásnak, még ha csak napjában egyszer jön is el, tönkre kellene tennie a világ legbőségesebb rizsesfazekát, és mangrovebozóttá kellene változtatnia a harsogó zöld rizstáblákat, ahogy a Dong Nai folyónál is tette Saigon alatt. Ami gátat vet ennek a katasztrófának, az a Mekong hatalmas ereje. A befelé ömlő dagályhullám találkozik a kifelé ömlő folyóval, és az ökológiai egyensúly legszebb hagyományainak jegyében kibékülnek egymással. A folyó szintje megemelkedik, mert haladását meggátolja a dagály. A folyam napi meghátrálása Phnompenben, sőt még feljebb is mérhető. Ott és a tengerig tartó három-négyszáz kilométeres szakaszon azonban alig észlelhető, hogy sósabbá válna a víz […] A folyó ily módon megvédi deltáját leghalálosabb ellenségétől, a megáradó víz ugyanis nem a Dél-kínai-tengeré, hanem a sajátja.

A Mekongban találhatók a világon a legnagyobb fajgazdagságban édesvízi halak, becslések szerint a folyam több mint ezer halfaj élőhelye. A közvetlenül tizennégymillió embert eltartó folyóból évente több édesvízi halat fognak ki, mint az USA összes folyójából és tavából együttvéve. Áradásai az év során vízzel és iszappal táplálják a rizsföldeket, így téve a deltát a világ legbőségesebb rizsesfazekává.

Bár a klímaváltozás legsúlyosabb potenciális világméretű hatásainak némelyike talán még évtizedekig, -századokig, sőt -ezredekig sem következik be, a Föld 2.0-ért indított harcnak a Mekong lehet az egyik első áldozata. A folyó sekélysége, a deltatorkolat síksága és a részben az időjárás, részben a folyó dinamikája és az árapály közötti kényes egyensúly okozta áradások különösen érzékennyé teszik a Mekong-deltát a fenti rendszerek bármelyikének bármilyen csekély rövid távú változásaira.

Nem csak a nagy nyilvánosságot kapó borús előrejelzések lehetnek drámai hatással sokak életére. A Mekong-delta valóságos bányakanárija a klímaváltozásnak, ez az egyik oka annak, hogy a leírásával kezdtem ezt a könyvet, és ezért fogok a végén visszatérni a Mekong-térséggel kapcsolatos előrejelzésekre és környezeti hatásokra. De ennél többről is szó van: éppen egyedi jellege, gazdagsága és egy hatalmas népességre gyakorolt hatása miatt a Mekong pusztulásának Délkelet-Ázsia határain messze túlmutató következményei lennének.

Bár a Mekong konkrét viszonyai egyediek, a világ számos más táján is az ellentétes ökológiai erők hasonlóan törékeny egyensúlya uralkodik, a bangladesi alföldektől a floridai mocsarakon át a hatalmas Mississippi torkolatvidékéig. A klímaváltozás globális veszély, de ezer különböző helyen ezer különböző módon nyilvánulhat meg. Ám keresztbe-kasul összekapcsolt világunkban, ahogyan egyetlen ember sem sziget, úgy egyetlen hely vagy ország sem lesz teljesen immunis olyan, akár látszólag apró változásokra, amelyeket először a bolygó túlsó felén észleltek… … …

További források

Számos nyilvánosan elérhető forrás létezik az anyagról, amelyet a könyvben bemutattam. Íme, egy részleges lista, kiegészítve a szövegben említett tanulmányok némelyikének hivatkozásával. A lista messze nem teljes, de az érdeklődő olvasó további forrásokat találhat az itt felsoroltakban.

Online források

Our World in Data

»ourworldindata.org«

Grafikus adatok csodálatos nyilvános forrása számos témakörben. Ráadásul ezek a gyönyörű grafikus prezentációk szabadon felhasználhatók. Az oldal egyike a klímaváltozást érintő grafikus anyag két legjobb általam talált forrásának.

Global Carbon Project

»globalcarbonproject.org«

A Global Carbon Project a klímaváltozással kapcsolatos forrásokat foglalja egybe, gyönyörű grafikáktól kezdve jelenleg is folyó fontos kutatásokra mutató linkekig. Itt található a Globális Szénatlasz is, egy platform az emberi tevékenységből és természetes folyamatokból adódó szénáramlás legfrissebb adatainak felderítésére és vizualizálására.

National Snow and Ice Data Center

»nsidc.org«

Meghatározó forrása az Északi- és Déli-sarkvidékről, illetve a hó, a gleccserek, a jégtakarók, a tengerjég, a selfjegek, a talaj és a fagyott föld történeti változásairól szóló adatoknak.

Arctic Report Card

»arctic.noaa.gov«

Kollegiálisan lektorált, 2006 óta évente kiadott forrás, amely megbízhatóan és tömören közöl információt a sarkvidékek jelenlegi állapotáról a múltbeli adatokhoz képest.

National Oceanographic and Atmospheric Administration

»noaa.gov«

Átfogó kormányzati forrás mindenről, ami az óceán- és légkörkutatással kapcsolatos. A fenti sarkvidéki beszámoló mellett számos egyéb adatot és információt is tartalmaz a klímáról és a klímaváltozásról. A specifikus források különféle NOAA‑s linkeken érhetők el:

Climate.gov

»climate.gov«

Itt diagramok találhatók a globális átlaghőmérsékletekről, CO₂-szintekről, hóborítottságról, tengerszintről, tengerjégről és az óceánok hőmérsékletéről. A 2020-as globális hőmérsékleti adatokat Rebecca Lindsey és LuAnn Dahlman ezen az oldalon, 2020. január 16-án megjelent cikkéből idézem.

National Centers for Environmental Information

»ncdc.noaa.gov«

Újabb NOAA‑s oldal információkkal grafikonokkal a többek közt jégmagokból kinyert történelmi klímaadatokról, nyolcszázezer évre visszamenőleg.

Environmental Protection Agency

»epa.gov«

Hasznos történeti adatok és beszámolók a sugárzási kényszerről, az üvegházhatású gázok koncentrációjáról, az időjárásról és a klímáról.

National Weather service

»weather.gov«

Információk és grafikonok találhatók itt az időjárással és klímával kapcsolatos légköri eseményekről, többek közt a Föld, a légkör és a világűr közti energia-egyensúlyról.

NASA Earth Observatory

»Earthobservatory.nasa.gov«

Ezek a weboldalak, bár már nem frissülnek, jó képet adnak a klímatémák adatairól és tárgyalásáról.

Scripps Institution of Oceanography

»scripps.ucsd.edu«

A Scripps Intézetben dolgozott Charles Keeling 1956 és 2005 között, és ők tartják fenn a CO₂-szintről napi adatokat közlő mérőállomást Mauna Loán. Az oldal közli a jelenlegi és múltbeli mérések adatait, valamint sok hasznos kiegészítő információt.

National Academies Press

»nap.edu«

Ezen a linken található a Nemzeti Tudományos akadémia 2011-es átfogó beszámolója a klímáról, Climate Stabilization Targets: Emissions, Concentrations, and Impacts over Decades to Millennia („Klímastabilizációs célok: kibocsátás, koncentrációk és ezek hatásai az évtizedek és évezredek során”) címmel.

US ITASE

»umaine.edu«

A Nemzetközi Transzantarktiszi Tudományos Expedíció oldala linkeket tartalmaz az Antarktisz kutatásáról szóló publikációkhoz, adatokhoz és egyéb forrásokhoz.

AntarcticGlaciers.org

»antarcticglaciers.org«

Az oldal értékes információkat és számadatokat tartalmaz a jégmagokról, az Antarktisz jégtömegegyensúlyáról és a történeti klímainformációkról.

Climate Home News

»Climatechangenews.com«

A klímakutatással és egyebekkel kapcsolatos naprakész információk online bankja.

Environmentcounts.org

»environmentcounts.org«

Független információforrás a környezetről, többek közt 2017-ben jégmagok alapján kiszámolt hőmérsékleti adatokkal, 420 ezer évre visszamenőleg.

Realclimate.org

»realclimate.org«

Ezen az oldalon egy sor informatív cikk található a klímáról és a klímakutatásról. E könyv anyagának szempontjából különösen jelentősek Spencer Weart és R. T. Pierrehumbert 2007-es tanulmányai a sugárzási kényszerről.

American Chemical Society

»acs.org«

Az oldal nagyon hasznos klímakutatási eszköztárat biztosít a klíma, a klímakutatás, a sugárzási kényszer stb. különféle aspektusainak megértéséhez.

The Copenhagen Diagnosis

»copenhagendiagnosis.com«

Az Éghajlatváltozási Kormányközi Testület (IPCC) negyedik helyzetjelentésének szövegéhez készített eredeti vázlat, illetve egy frissített változat. A könyvben említett sípályadiagram is ebből a jelentésből származik.

And Then There’s Physics

»andthentheresphysics.wp.com«

Ken Rice brit tudósnak, az Edinburgh‑i Egyetem kutatójának hasznos honlapja, egy sor bloggal és cikkel, amelyek különféle adatokkal, számokkal és leírásokkal szolgálnak.

Skeptical Science

»skepticalscience.com«

Weboldal, amely szkeptikus kérdéseket tesz fel a klímakutatással kapcsolatban.

NOAA PMEL Carbon Program

»pmel.noaa.gov«

Weboldal adatokkal és információkkal az óceán szén-dioxid-tartalmáról.

Carbonbrief.org

»carbonbrief.org«

Weboldal naprakész cikkekkel a szén-dioxiddal kapcsolatos tudományos energiaügyi és politikai témákban.

Climatecentral.org

»sealevel.climatecentral.org«

Weboldal grafikus adatokkal a tengerszint-emelkedésről és annak hatásairól az emberi populációra, lektorált tudományos információk alapján.

Cikkek, tanulmányok

Richard B. Alley – J. T. Andrews – J. Brigham-Grette – G. K. C. Clarke – K. M. Cuffey – J. J. Fitzpatrick – S. Funder – S. J. Marshall – G. H. Miller – J. X. Mitrovica – D. R. Muhs – B. L. Otto-Bliesner – L. Polyak – J. W. C. White: History of the Greenland Ice Sheet: Paleoclimatic insights. Quaternary Science Reviews (2010), DOI: »DOI.link«

Richard B. Alley – Peter U. Clark – Philippe Huybrechts – Ian Joughin: Ice-Sheet and Sea-Level Changes. Science 310, 456 (2005).

Svante Arrhenius: On the Influence of Carbonic Acid in the Air upon the Temperature of the Ground. Philosophical Magazine and Journal of Science Series 5, Vol. 41 (1896). 237–276.

Elisabeth Crawford: Arrhenius’ 1896 Model of the Greenhouse Effect in Context. Ambio Vol. 26, No. 1, Arrhenius and the Greenhouse Gases (Feb., 1997). 6–11. Kiadja: Allen Press, a Svéd Királyi Tudományos Akadémia nevében. URL: »jstor.org«

W. Dansgaard: The Abundance of O₁₈ in Atmospheric Water and Water Vapour. Tellus 5:4 (1953). 461–469. DOI: »DOI.link«

Donald J. DePaolo: Sustainable carbon emissions: The geologic perspective. MRS Energy & Sustainability: A Review Journal 1–16. Materials Research Society, 2015.

J. E. Dore et al.: Physical and biogeochemical modulation of ocean acidification in the central North Pacific. Proc. Natl. Acad. Sci. 106 (2009). 12235.

James R. Fleming: Joseph Fourier, the ‘greenhouse effect’, and the quest for a universal theory of terrestrial temperatures. Endeavour Vol. 23(2), 1999.

Jean-Baptiste Joseph Fourier: Mémoire sur les températures du globe terrestre et des espaces planétaires.

Nathan P. Gillett – Vivek K. Arora – Kirsten Zickfeld – Shawn J. Marshall – William J. Merryfield: Ongoing climate change following a complete cessation of carbon dioxide emissions. Nature Geoscience 4, 83 (2011).

James Hansen: Can we still avoid Dangerous Human-Made Climate Change. 2006. február 10. (online »columbia.edu – pdf«), megjelent még: Social Research: An International Quarterly Vol. 73, No. 3 (2006 ősz). 949–971.

S. A. Kulp – B. H. Strauss: New elevation data triple estimates of global vulnerability to sea-level rise and coastal flooding. Nature Communications 10:4844 (2019).

Timothy M. Lenton – Johan Rockströ – Owen Gaffn – Stefan Rahmsto – Katherine Richardson – Will Steffen – Hans Joachim Schellnhuber: Climate tipping points: too risky to bet against. Nature 575, 592, 2019. november 27. Javítás: 2020. április 9.

I. Mahlstein – R. Knutti – S. Solomon – R. W. Portmann: Early onset of significant local warming in low latitude countries. Environ. Res. Lett. 6 (2011). 034009.

P. S. J. Minderhoud – L. Coumou – G. Erkens – H. Middelkoop – E. Stouthamer: Mekong delta much lower than previously assumed in sea-level rise impact assessments. Nature Communications 10:3847 (2019).

A. Shepherd et al.: A Reconciled Estimate of Ice-Sheet Mass Balance. Science 338, 1183 (2012).

M. Siddall – E. J. Rohling – A. Almogi-Labin – Ch. Hemleben – D. Meischner – I. Schmelzer – D. A. Smeed: Sea-level fluctuations during the last glacial cycle. Nature 423, 853 (2003).

Sebastian Sippel – Nicolai Meinshausen – Erich M. Fischer – Enikő Székely – Reto Knutti: Climate change now detectable from any single day of weather at global scale. Nature Climate Change Vol. 10, 35 (2020).

The Amazing Case of “Back-Radiation”. »scienceofdoom.com«

Ábrák és fényképek jegyzéke

A legtöbb ábra és kép, amelyet belevettem ebbe a könyvbe, hogy segítsen tisztázni a fogalmakat és átlátni az adatokat, túl azokon, amelyeket magam készítettem, nyilvánosan hozzáférhető. Köszönet azoknak az egyéneknek és szervezeteknek, akik megalkották ezeket a grafikus segédleteket a nyilvánosság tájékoztatása érdekében. A nem nyilvános adatokat tartalmazó ábrák megalkotóinak köszönöm, hogy felhasználhattam a munkájukat a könyvemben. A felhasznált képek forrását, illetve jogtulajdonosát is megadom.

1. kép A Mekong folyó – Lawrence Krauss

2. kép Jéghegy az Antarktiszi-félszigetnél – Lawrence Krauss

3–5. kép A Larsen C repedése, NASA, Earth Observatory; fényképezte: John Sonntag, NASA

6. kép Az óceán savassága és a pteropodák házának oldódása – NOAA.gov NOAA Environmental Visualization Laboratory

1–3. ábra Dagály – Lawrence Krauss

4. ábra A Keeling-görbe – Scripps Institution of Oceanography, SIO

5. ábra Antarktiszi jégmaglelőhelyek – US ITASE, »umaine.edu«

6–8. ábra Keeling-görbék – Scripps Inst. of Oceanography, SIO

9. ábra Keeling-görbe, NOAA Climate.gov – az adatok forrása: NCEI

10. ábra Globális fosszilis CO₂-kibocsátás – Future Earth and Global Carbon Project 2018. Supplemental data of Global Carbon Budget 2018 (Version 1.0) [Data set]. DATA CDIAC/GCP/BP/USGS; »DOI.ORG«

11. ábra A Keeling-görbe Kr. u. 1‑ig visszamenőleg – »ourworldindata.org«. Forrás: NOAA/ESRL (2018), Dr. Pieter Tans,
NOAA/GML (»noaa.gov«) és Dr. Ralph Keeling, SIO (»scrippsco.ucsd.edu«). »esrl.noaa.gov«

12. ábra A globális szénciklus egyszerűsített modellje – Donald J. DePaolo, LBL jóvoltából

13. ábra Our World in Data, forrás: Global Carbon Project – Carbon Dioxide Information Analysis Centre; BP; Maddison; UNWPP; »ourworldindata.org«

14. ábra Levezetve a globális szénciklus modelljéből – Donald J. DePaolo, LBL

15. ábra A Földet érő napsugárzás – Lawrence Krauss

16. ábra A Nap és a Föld sugárzási spektruma ideális fekete testekként felfogva őket – Lawrence Krauss

17. ábra Sugárzási egyensúly a Föld és a légkör között – Lawrence Krauss

18. ábra A Föld és a légkör részletes energia-egyensúlya – National Weather Service, NOAA »weather.gov«

19. ábra Lefelé irányuló hosszúhullámú sugárzás, Billings, OK – Lawrence Krauss, a World Radiation Monitoring Center BRSN 28. sz. adatállomása (szélesség: 36.605000, hosszúság: –97.516000, tsz. f. magasság: 317.0) adatai alapján, forrás: Sisterson, Douglas L (2009): Basic measurements of radiation atstation Billings (1993-10). Argonne National Laboratory, PANGAEA, »DOI.ORG«

20. ábra A Földet érő sugárzás – NASA Earth Observatory

21–22. ábra O₂- és CO₂-molekula sematikus ábrája – Lawrence Krauss

23. ábra A légkör átjárhatósága – Arrhenius 1896-os tanulmánya, Phil. Mag. & J. Science

24. ábra A hőmérséklet változása – Arrhenius 1896-es tanulmánya, Phil. Mag. & J. Science

25. ábra A H₂O és a CO₂ elnyelési spektruma – NASA Earth Observatory

26–28. ábra A CO₂-elnyelés sematikus ábrázolása – Lawrence Krauss

29. ábra A felfelé és lefelé irányuló sugárzás mérési adatai az északi-sarki jégtakarón – Adatok: D. Tobin, ábra: Grant Petty

30. ábra Felfelé irányuló sugárzás modellezett légköri számításai – Wikimedia Commons, Incredio, »Wikimedia.org«

31. ábra A sugárzási kényszer hatásának sematikus ábrája – Lawrence Krauss

32. ábra H. Koch CO₂-csöves kísérletének reprodukciója előrejelzésekkel, R. T. Pierrehumbert, realclimate.org

33. ábra A globális felszíni hőmérséklet története 1880 óta – Climate.gov (2020)

34. ábra Sugárzási kényszer 1980 óta – EPA.gov, adatok: NOAA 2016

35. ábra A sugárzási kényszer táblázata – IPCC Fifth Assessment Report (AR5) 2013 Summary for Policymakers. In T. F. Stocker – D. Qin – G‑K. Plattner – M. Tignor – S. K. Allen – J. Boschung – A. Nauels – Y. Xia – V. Bex – P. M. Midgley (ed.): Climate Change 2013: The Physical Science Basis. Contribution of Working Group I to the Fifth Assessment Report of the Intergovernmental Panel on Climate Change. Cambridge University Press, Cambridge, United Kingdom and New York, NY, USA.

36. ábra A Vosztok-jégmag adatai – Lawrence Krauss, az adatok forrása: J. R. Petit et al., Nature 399, 429 (1999)

37. ábra A C jégkupola jégmagjának adatai, az ábra J. Hansen jóvoltából, D. Luthu et al., Nature, 453, 379 (2008) adatai alapján

38. ábra Paleoklimatikus hőmérséklet-változás – J. Hansen (2006) jóvoltából

39. ábra A légkör szén-dioxid-tartalma hosszú távon – S. Solomon et al. PNAS, 106, 1704 (2009)

40. ábra Hosszú távú globális hőmérsékleti modell – S. Solomon et al. PNAS, 106, 1704 (2009)

41. ábra A hőmérséklet alakulása a bolygón – N. Gillett et al.: Ongoing climate change following a complete cessation of carbon dioxide emissions, Nature Geoscience 4, 83 (2011). Újraközölve a Springer Nature engedélyével

42. ábra Globális átlagos tengerszint-emelkedés – UCAR R. S. Nerem, Nat. Center for Atmospheric Research Staff, 2016, »climatedataguide.ucar.edu«

43. ábra A hosszú távú tengerszint-emelkedés modellje – S. Solomon et al. (2009)

44. ábra A csapadékosság alakulása a bolygón, hosszú távú modell – Gillett et al. (2011). Újraközölve a Springer Nature engedélyével

45. ábra A csapadékosság csökkenése 3000-ig a száraz évszakban – Solomon et al. (2009)

46. ábra A maximális kibocsátás csökkentésének sípályagörbéje – Forrás: German advisory council on global change Factsheet, Climate Change: Why 2°C?, WBGU (2009)

47. ábra A mindössze 2 fokos melegedéshez szükséges kibocsátáscsökkentés – Our world in Data »ourworldindata.org«

48. ábra Az üvegházhatású gázok globális kibocsátásának lehetséges forgatókönyvei, »ourworldindata.org«, Hannah Ritchie és Max Roser, CC-BY-engedélyével

49. ábra Előrejelzés a globális szén-dioxid-kibocsátásról –Donald J. DePaolo, LBL jóvoltából

50. ábra A grönlandi jégtömeg csökkenése – I. Velicogna, Geophys. Res. Lett, 2009. 10. 13., »agupubs..wiley.com«, »DOI.ORG«

51. ábra A grönlandi jégtömeg csökkenése – NOAA Arctic Report Card 2–19. M. Tedesco et al.

52. ábra Olvadásos napok Grönlandon – NOAA Arctic Report Card 2007, 2012, 2019

53. ábra Standardizált olvadási index – NOAA Climate.gov from 2012 Arctic Report Card

54. ábra A grönlandi jégtakaró jövője – R. B. Alley et al.: Ice Sheets and Sea-Level Changes, Science 310, 456 (2005). Újraközölve az AAAS engedélyével

55. ábra Hőmérséklet-változás az Antarktiszon, NASA Earth Observatory, 2009. Az adatok forrása: Eric J. Steig et al.: Nature 2009. 01. 22. A kép Trent Schindler (NASA Goddard Space Flight Center Scientific Visualization Studio) jóvoltából

56–57. ábra A lebegő jégtakarók olvadásának sematikus ábrája – Lawrence Krauss

58. ábra Az Amundsen-tenger műholdképe – NASA/GSFC/SVS »nasa.gov«

59. ábra Az antarktiszi és a grönlandi jégtömeg csökkenése – ábra A. Shepherd jóvoltából, az IMBIE-csapat adatai alapján, l. Nature Vol. 579., 2020. március 12., 233, 2018. június 14., Vol. 558, Nature 219 és Science, »DOI.ORG«

60. ábra A tengerszint paleoklimatikus rekonstrukciója, Robert A. Rhode, adatok: Fleming et al., 1998, Fleming 2000, Milne et al. 2005 »wikimedia.org«

61. ábra A Vosztok-jégmag adatai – Lawrence Krauss

62. ábra Tengerszint-emelkedés a Vörös-tenger adatai alapján – J. Hansen (2006) jóvoltából

63. ábra Egy nap mért hőmérsékleti anomáliák a klímaváltozás miatt – Sippel, S. et al.: Climate change now detectable from any single day of weather at global scale. Nature Climate Change 10, 35–41 (2020). Újraközölve a Springer Nature engedélyével

64. ábra Jel és zaj oszcilláló szinuszhullámon – Lawrence M. Krauss

65. ábra Jelek és zajok a globális modellekben – Mahlstein et al., Env. Res. Lett. (2011)

66. ábra A globális figyelmeztető jelzés bizonyítéka – Mahlstein et al., Env. Res. Lett. (2011)

67. ábra Egy főre eső szén-dioxid-kibocsátás – S. Solomon

68. ábra A felmelegedés ingadozása országok szerint, forrás: Mahlstein et al. (2011)

69. ábra pH-értékek és a Keeling-görbe – »pmel.noaa.gov«, forrás: R. A. Feely – R. Wanninkhof – B. R. Carter – P. Landschützer – A. J. Sutton – J. A. Triñanes (2018): Global ocean carbon cycle. In State of the Climate in 2017, Global Oceans. Bull. Am. Meteorol. Soc., 99(8), S96–S100, DOI: »DOI.ORG«

70. ábra A Mekong magassági adatai – P. S. J. Minderhoud et al., Nature Comm. (2019. 08. 28.)

71. ábra Dél-Vietnám magassági adatai – P. S. J. Minderhoud et al. (2019)

72. ábra Dél-Vietnám előre jelzett elárasztottsága 2100-ban – P. S. J. Minderhoud et al. (2019)

73. ábra Dagályszint Dél-Vietnámban 2050-ben – »sealevel.climatecentral.org« S. A. Kulp, – B. H. Strauss, Nature Communications (2019) alapján

Jegyzetek

1 A könyv eredetileg 2021-ben jelent meg, az „utóbbi négy év” tehát az első Trump-kormány hivatali idejét jelenti – a ford.

Typotex Kiadó
Alapította Votisky Zsuzsa, 1989
A kiadó az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók
és Könyvterjesztők Egyesületének tagja.

Kedves Olvasó!
Köszönjük, hogy kínálatunkból választott olvasnivalót! Újabb kiadványainkról, akcióinkról a typotex.hu és a facebook.com/typotexkiado oldalakon értesülhet.

ISBN 978 963 493 307 6

Felhasznált betűtípusok:
Noto Sans & Serif – SIL OFL

www.interkonyv.hu