Petneki Noémi

A szabadság útjai

Lengyel női szerzők a kezdetektől
az irodalmi Nobel-díjakig
– részlet –

KALLIGRAM
2025

A projekt Krakkó Város Kreatív Ösztöndíjának finanszírozásával jött létre.

© Petneki Noémi, 2024
ISBN 978 963 468 536 4

(Nem csak) minden nőnek, aki azon
gondolkodik, hogy szabad-e, érdemes-e,
merje-e megvalósítani az álmait.

Értelmezéseimben nem „facsarom ki” az utolsó cseppig az anyagot. Nem teszem fel a pontot az i-re. Általában azért írunk másokról, hogy megtaláljuk bennük, amit saját magunkban hordozunk, hogy megerősítést kapjunk, meglássuk magunkat tükrükben, vádoljuk vagy felmentsük bennük önmagunkat. Én saját magukért szeretném megismerni ezeket a nőket, betekintést akarok nyerni és be akarok költözni a világukba. Közben magamat is meg kívánom ismerni, de ehhez nem használom eszközül őket.

(Grażyna Kubicka: Malinowski nővérei,
avagy modern nők a 20. század elején)

Előszó

A 19–20. században számos női író és költő tevékenykedett Magyarországon. Az úgynevezett irodalmi kánonba azonban még mindig nem sikerült igazán be- vagy visszahozni őket. A lengyel irodalom élvonalában ezzel szemben a 19. század második felétől folyamatosan, szinte egyenrangú félként voltak jelen a női alkotók, mára pedig a kánon részeivé váltak, műveik bekerültek az iskolai tananyagba. Az sem véletlen, hogy két lengyel nő is irodalmi Nobel-díjat kapott az utóbbi évtizedekben. Sikerüket részben a korábbi nemzedékek szívós munkájának köszönhetik.

Erről a markáns és a magyarországitól jelentősen eltérő jelenségről először egy 2020-ban indult esszésorozatban számoltam be az Irodalmi Szemle lapjain. Ezt a sorozatot jelentősen átdolgoztam, és nyolc új résszel egészítettem ki. Így jött létre ez a könyv, amely tizenöt szerző életét és műveit ismerteti részletesen, és még többről is szól legalább említés szintjén.

Igyekeztem lehetőség szerint olvasmányosan, közérthetően írni. Hiszen az volt a célom, hogy mindenki élvezhesse a könyvet, akit érdekelnek a női sorsok és az irodalom. Másrészt arra is törekedtem, hogy a szakma képviselői is haszonnal forgathassák. Munkám során egyformán támaszkodtam az eredeti művekre, a visszaemlékezésekre, interjúkra és más szerzői megnyilatkozásokra, a megbízható életrajzokra, valamint a szakirodalomra. Ezeket a műveket a könyv végén található bibliográfia sorolja fel. Egyúttal saját meglátásaimat is belefoglaltam.

Tisztelettel, de tabuk nélkül szólok a szerzők magánéletéről, pontosabban arról, amit ma ezzel kapcsolatban tudni lehet. Nem bulvárkíváncsiságból, hanem mert fontosnak tartottam, hogy megmutassam, honnan érkeztek, mi volt hatással a fejlődésükre, mi akadályozta őket, minek ellenére érték el az eredményeiket. Azt is érzékeltetni kívántam, hogy hús-vér emberekről és nőkről volt szó, akiknek az élete számtalan tanulsággal szolgálhat a számunkra. Természetesen nem lehettem mentes saját korom szellemiségétől. Így a hangsúlyok nemegyszer azokra a témákra kerültek, melyek ma különösen érdekelnek bennünket. Fontos kérdés lett például a traumafeldolgozás, a testiség, vagy a szerzőknek a természethez és annak védelméhez való viszonya. Egyúttal igyekeztem a lehetőség szerint ellenállni a leegyszerűsítő értelmezéseknek. Nem kívántam erőszakos narratívák áldozataivá tenni a szerzőket, ezért előfordult, hogy a kínálkozóknál visszafogottabb kijelentéseket tettem, vagy többféle nézőpontból ismertettem ugyanazt a jelenséget.

A könyv szükségképpen kompenzációs jellegű, vagyis a „női oldallal” egészíti ki a korábban Magyarországon megjelent lengyel témájú irodalmi monográfiákat vagy tanulmányköteteket. Mégsem csak nőtörténetről szól. A női szerzők kapcsán számtalan férfi író és költő is szóba kerül Jan Kochanowskitól Adam Mickiewiczen vagy Witold Gombrowiczon át Czesław Miłoszig. Közben a lengyel történelem eseményein, az irodalom és a kultúra korszakain és eredményein is végigtekinthetünk. Olykor kézenfekvőnek tűnt, hogy a magyar irodalommal is párhuzamot vonjak. Rendkívül fontos volt számomra, hogy bemutassam a szerzők utóéletét, az emlékezetkultúrában és főleg a közoktatásban betöltött helyüket.

Lényegesnek tartottam azt is, hogy szemléltessem az egyes alkotók egymás iránti viszonyát és azokat a témákat, melyeket akár több nemzedék elteltével folytatott a lengyel női irodalom. A női írók élete és munkássága így izgalmas hálózattá, sőt, kontinuummá áll össze.

A szerzők kiválasztásánál a munkásságuk színvonala, a lengyel irodalmon belül elfoglalt helyük és adott esetben nemzetközi hírnevük volt az elsődleges szempont. De a kánon állandó szereplői mellett azokról is szóltam, akik az utóbbi években keltettek általános érdeklődést. Kihagytam viszont – az első fejezet után – azokat az alkotókat, 1) akiknek a munkássága – irodalmi aspirációk ellenére – nem haladta meg a lektűr színvonalát; 2) akiknek ma elsősorban más műfajokban írt alkotásaira, például a gyermekkönyveire, a publicisztikájára és/vagy társadalmi aktivizmusára emlékezünk; 3) vagy akik soha nem álltak az általános érdeklődés középpontjában, és nem voltak a fentebb említett „női kontinuum” részei. Sokuk neve azonban felmerül a „kiválasztottak” életrajzaiban.

Jelenünkhöz közeledve a válogatás egyre problematikusabb lett, különösen a ma élő szerzők esetében. Hiszen elképzelhető, hogy a nemrég vagy épp most népszerű alkotók egy-két évtized távlatából már nem tűnnek olyan kiemelkedőnek. Az is problémás kérdés volt, hogy ha valakit beválogatok a kortárs szerzők közül, akkor másokat miért nem említek. Végül úgy döntöttem, hogy Halina Poświatowska (1935–1967) után már csak három szerzőről írok, akiknek a munkássága a 21. századba is átnyúlik. A két Nobel-díjas, Wisława Szymborska és Olga Tokarczuk mellé Hanna Krallt választottam. Leghíresebb riportja hazájában is kötelező olvasmány, és több más könyvével együtt számtalan nyelvre is fordították. A kortárs kelet-(közép)-európai tényirodalom kimagasló érdemeire és értékeire Szvetlana Alekszijevics Nobel-díja is rámutatott. A lengyel irodalomnak ma jelentős – ha nem döntő – részét teszi ki a tényirodalom, és szerzői között számos nő található. De erre valószínűleg nem kerülhetett volna sor, ha a műfajt az országban nem művelik már korábban igazi kiválóságok.

A „kimaradt” szerzőkről az olvasó magyarul is tájékozódhat Kellermann Viktória úttörő internetes projektjéből, a Lengyel Írónők Tárából. A húszas, harmincas években alkotó Stanisława Przybyszewskáról, akit a fentebb felsorolt kritériumok harmadik pontja miatt hagytam ki könyvemből, Balogh Magdolna írt az interneten is hozzáférhető tanulmányokat. A női szerzőket előtérbe helyező szövegkiadások közül érdemes megemlíteni Pászt Patrícia Polkák című kötetét, amely tíz női drámaíró egy-egy darabját mutatja be az utóbbi évek terméséből. De a Magyarországon fordításban megjelenő kortárs lengyel könyvtermésben is látható a női szerzők markáns jelenléte.

Talán egyszer valaki róluk is ír magyarul egy könyvet?

A szabadság útjai

Nők, oktatás és irodalom a 18–19. századi Lengyelországban

Már a 19. század második felében egyes női szerzők a férfi írókkal együtt kerültek a lengyel irodalom élvonalába. De ehhez is hosszú folyamat vezetett, amelynek során – számunkra talán szokatlan módon – a női emancipáció szorosan kapcsolódott a nemzeti függetlenség ügyéhez. Az alábbiakban ezt a folyamatot tekintjük végig.

Nő volt az első lengyel író?

Könnyen lehet, hogy az első név szerint ismert lengyel író nő volt. Gertrúd II. Mieszko lengyel király és Richeza lotaringiai hercegnő lánya volt, egyben a mi Szent László királyunk nagynénje (szintén Richeza nevű nővére lett I. Béla felesége). Gertrúdot I. Izjaszláv kijevi nagyfejedelemhez adták hozzá. Ma az észak-olaszországi Cividaléban őrzik az Egbert-kódex néven ismert kéziratot, amelyben bizánci stílusú miniatúrákkal illusztrált költői imaszövegek is találhatók. Visszatérő fordulatuk az „én, Gertrúd.” A kutatók jelentős része szerint a latin nyelvű imák valóban a fejedelemasszony alkotásai. Elemzéseik és érveik szerint kizárt, hogy egyházi személy írta volna ezeket Gertrúd nevében.

A középkorban természetesen a lengyelországi női kolostorokban is folyt irodalmi tevékenység, de ennek rendszerezése és áttekintése még várat magára.

A kora újkorban a lengyel nemesasszony aránylag művelt és önálló kellett hogy legyen, hiszen férje távollétében nemegyszer rá hárult a gazdálkodás és a gyermeknevelés megszervezése. Tudjuk, hogy Jan Kochanowski, a legnagyobb lengyel reneszánsz költő anyja megözvegyült, mégis rengeteget áldozott fiai oktatására, annak ellenére, hogy tizenegy gyermeke született. Jan Kochanowski így Padovában járhatott egyetemre, két testvére, Andrzej és Mikołaj pedig Königsbergben. (Andrzej Kochanowski később Vergilius fordítója lett, Mikołaj Plutarkhoszé, az ő fia, Piotr pedig a korban ünnepelt két nagy itáliai költőé – Ariostóé és Tassóé.)

A 17. századból női költők művei is fennmaradtak. Anna Memorata cseh testvérek egyházához tartozott, családja vallásüldözés elől menekült Lengyelországba. Közössége szellemében alapos nevelést kapott, Comenius is tanította. Fennmaradt verseit latin nyelven, a korra jellemző stílusban és műfajokban írta.

Anna Stanisławska gyászdal-ciklus formájában írta meg emlékiratait. Apja és mostohája zsarnokságát beszéli el bennük, akik a krakkói várnagy erőszakos és értelmi fogyatékos fiához adták feleségül. Állhatatossága és kapcsolatai révén a fiatalasszonynak sikerült elválnia. Két következő házassága boldog volt, de a férjei hamar meghaltak. A laikus számára ma már nehezen érthető szövegeken is átsejlik a szerző öntudata és erős nyelvi kifejezőkészsége.

Energikus arisztokraták

Az újkor első nagy hatású lengyel nőalakjai az arisztokraták köreiből kerültek ki, akik nemzetközi kapcsolataik, nyelvtudásuk, mindenféle értelemben vett szabadságuk és nem utolsósorban gazdagságuk miatt gyorsabban átvették az új irányzatokat, és többet engedhettek meg maguknak. Ilyen volt a magyar történelemből is ismert Elżbieta Sieniawska (sz. Lubomirska), II. Rákóczi Ferenc szerelme és anyagi-politikai segítője. Nem véletlen, hogy Sieniawska a Habsburgok ellen törő fejedelmet támogatta, hiszen korábban Mária Kazimira lengyel királyné, francia hercegnő udvarhölgye volt, aki férje, Sobieski János halála után a birtokainak igazgatásával is Sieniawskát bízta meg. Sieniawska a saját rezidenciájának, Puławynak az újjáépítésébe is belefogott, miután azt a svédek lerombolták. Az ő udvarában nevelkedett, majd férje halála után más arisztokrata családoknál is tartózkodott és dolgozott Elżbieta Drużbacka, született Kowalska (1695 körül – 1765), az első jelentős lengyel női költő. A „szláv Szapphó”, ahogy kortársai nevezték, saját bevallása szerint nem tudott latinul (bár ez talán csak póz volt a részéről), de rendkívül okosan és világosan írt, kiválóan verselt, és a mitológiai staffázst is ügyesen alkalmazta. Világi költeményein a felvilágosodás eszméi is érezhetők. Nem véletlen, hogy egyik pártfogója a lengyel felvilágosodás legnagyobb költője, Ignacy Krasicki püspök volt. Műveinek tervezett összkiadása a varsói felkelésben semmisült meg. Hasonló vállalkozásra a mai napig nem került sor. Drużbacka mégis jelen van az irodalmi köztudatban, már csak azért is, mert Olga Tokarczuk is szerepeltette nagyregénye, a Jakub könyvei lapjain.

Elżbieta Sieniawska puławy-i birtoka a későbbiekben a Czartoryski főnemesi családra szállt át, és igazi jelentőségét Izabela Czartoryska (1746–1835) tevékenysége nyomán nyerte el. A hercegné európai utazásai során ismerkedett meg az angolkert jellegű tájépítészettel, amelyet saját birtokán is alkalmazott, de igen sajátságos jelentéssel ruházott fel. Lengyelország államisága ugyanis éppen véget ért, és a cári hadsereg Puławyban is nagy pusztítást végzett. Miután a hercegné visszaszerezte a birtokot, természetközpontú stílusban építette újjá a kertjét; de az elmélkedés, amelyre a kor divatja szerint a romlatlan(nak tűnő) természeti környezet szolgált, elsősorban a haza bukása feletti merengés volt. Izabela Czartoryska az egykori dicső történelmi múlt – és szabadságharcos kortársai – emléktárgyait is gyűjteni kezdte, és jelképes épületben, a Sibylla-szentélyben helyezte el. Ezzel azt fejezte ki, hogy az ókori jósnő módjára mintegy megjövendöli a nemzet jövőbeni felemelkedését. Gyűjteménye a mai krakkói Czartoryski Múzeum alapját képezte, amelyet Leonardo képe, a Hölgy hermelinnel (vagy menyéttel) tett világhírűvé. Ezt a képet Czartoryska fia vásárolta az anyjának Itáliában.

A hercegné irodalmi érdeklődése átlagon felüli volt. Eredetiben olvasta a francia, német és angol, fordításban az olasz irodalom legnagyobbjait, és kertjében emlékművet tervezett a számukra. Esszéisztikus stílusban saját maga is írt kertrendezési elveiről és gyűjteménye tárgyairól, és a 20. században egy útleírását is kiadták. A „nép” számára írt imádságos-hazafias könyvei rendkívüli népszerűségnek örvendtek, a lengyel történelmet közérthetően ismertető műve pedig egyenesen műfajteremtő volt. Mindenekelőtt azonban irodalomszervező szerepe volt jelentős. Tevékenysége a női szerzők kibontakozásának is kedvezett. Az elsők között volt saját lánya, Maria Wirtemberska (Württemberg hercegné, 1768–1854), aki valószínűleg az utolsó lengyel király, Poniatowski Szaniszló Ágost szerelemgyereke volt. A napóleoni háborúk idején, amikor az orosz uralom szünetelt, Wirtemberska irodalmi szalont vezetett Varsóban, amely a legfontosabb kulturális intézmények közé tartozott; Malwina czyli domyślność serca (Malwina, avagy a szív éleslátása)‍¹ című szentimentális regényével pedig nagy népszerűségre tett szert. Ezt kellemes stílusa mellett tetszetős alapötletének – egy vándormotívumnak – is köszönhette. Címszereplője ugyanis sokáig nem érti, miért vonzza egyszer, máskor pedig miért nem kelti fel az érdeklődését ugyanaz a fiatalember. Végül kiderül, hogy egy szétválasztott és egymásról sem tudó egypetéjű ikerpárral volt dolga, akik közül csak az egyikhez „húzott a szíve.”

A nemzet szabadsága – a nők szabadsága

Czartoryskának ajánlotta irodalmi debütjét az első fontos pedagógus-író, Klementyna Tańska (később Hoffmanowa)‍², akinek a szülei is a hercegné családjánál dolgoztak. Ő volt az első ismert női író, aki eltartotta magát a munkájából, egészen a korban rendkívül késeinek számító házasságáig – harmincéves volt, amikor férjhez ment egy történészhez. Állandó jövedelmét a varsói Nevelőnőképző biztosította, ahol számos későbbi női szerzőt és pedagógust is tanított. Igazi népszerűségét azonban azzal szerezte, hogy gyermek- és ifjúsági irodalmat írt. Megalapította az első gyermekeknek szóló lengyel folyóiratot, amelyhez történelmi társasjátékot is tervezett. Tudjuk, hogy például Chopin lánytestvérei, akikkel személyesen is ismerték egymást, egyenesen bálványozták „Tańska kisasszonyt”, és maguk is próbáltak írni a stílusában. A „Tańska-jelenséget” történelmi háttere teszi érthetővé. Fellépésére a napóleoni háborúk után került sor, amikor Varsóba a brutális Konstantin nagyherceg személyében tért vissza az orosz uralom, a cenzúra pedig igen megnehezítette a szellemi élet kibontakozását. Ezért is helyeződött nagy hangsúly az ifjúság nevelésére. Tańska természetesen a hazafias nevelést képviselte. Ezek után szinte az is természetes, hogy az 1830–31-es, ún. novemberi felkelés során sebesültekkel foglalkozott. A felkelés bukása után számos lengyel kiválóság hagyta el az országot – ez volt az ún. nagy emigráció. Tańska az emigráció központjába, Párizsba került, ahol több regényt írt. A számkivetettséget, a szervezett pedagógiai munka hiányát azonban nem viselte jól. Hamarosan emlőrákot diagnosztizáltak nála, kétszer meg is műtötték. Hosszas betegeskedés után 1845-ben, negyvenhét évesen hunyt el. Teste a párizsi Père-Lachaise temetőben, szíve a krakkói Wawel székesegyházban, a lengyel királyok és nagyságok pantheonjában nyugszik – ugyanúgy, ahogy Chopin szíve a varsói Szent Kereszt templomban.

A felkelés alatt és után a nők emancipálódtak a lengyel területeken, ugyanis a férfiak jelentős része részt vett a harcokban, és vagy meghalt, vagy börtönbe, száműzetésbe került. Emellett az érett európai romantika áramlatai is egyre jobban hatottak, ami szükségszerűen a közvélemény változásával járt együtt.

A hétéves Narcyza Żmichowskát (1819–1876) állítólag annyira lenyűgözte Izabela Czartoryska múzeuma, hogy a hercegné a kísérőivel, vagyis a nővérével és a nagynénjével együtt meghívta ebédre. Néhány év múlva a fiatal lány Klementyna Tańskával is megismerkedett a Nevelőnőképzőben. Később élesen bírálta egykori tanárát, méghozzá éppen Tańska műveihez írt előszavában. Azzal vádolta, hogy bár maga emancipálódott, a többi nő számára mégis a hagyományos, de általában már nem létező családmodellt írta elő; a lányok oktatási programjába pedig nem foglalta bele a természettudományokat és a matematikát.

Żmichowska egyik első munkaadója az előkelő Zamoyski család volt, amely Párizsba is magával vitte. A fiatal, szegény, árva nevelőnő azonban túlságosan öntudatos és haladó gondolkodású volt alkalmazói szemében. Egy másik vélemény szerint az arisztokrata család a lány bátyjának „rossz befolyásától” tartott. Erazm Żmichowski ugyanis a „nagy emigráció” tagja volt, és demokratikus nézeteket vallott. Miután Narcyzának felmondtak a munkaadói, Erazm segítette tovább a fejlődését. Żmichowska a francia Nemzeti Könyvtárba járt – egyedüli nőként. A korábbi racionalista és idealista filozófia mellett megismerkedett egyrészt az utópista szocialisták (Saint-Simon, Fourier) műveivel, másrészt George Sand munkásságával is. Sandtól nemcsak férfias öltözködési stílusát és a dohányzását vette át, amit sok más kortársa is megtett, hanem a szerelemelméletét, és mindenekelőtt a függetlenségét is. Lengyelországba visszatérve ugyanis – legalábbis bizonyos időszakokban – az írásból tartotta el magát. Verseit, majd prózáját Gabriella álnéven publikálta. Családja próbálkozásai alól kibújva nem ment férjhez, inkább informális társadalmi kört hozott létre maga körül, ahol a barátnők szellemi szinten és érzelmileg is erősen kapcsolódtak egymáshoz. Ők voltak az entuzjastki – magyarul kb. „lelkesedők”. Egyikük nagy csalódást okozott a számára. Sokféleképpen értelmezhető, színvonalas romantikus regénye, a Poganka (Pogány nő, 1846, 1861) egy nagy hagyományokra visszatekintő olvasat szerint ezt a csalódást dolgozza fel, a férfi főhős, Beniamin pedig Żmichowskát testesíti meg. Ezt az olvasatot a szerző életrajzi adatai is alátámasztják. Egy másik értelmezés szerint a mű gótikus regény, melyben a női főhős, Aspasja játssza a vámpír szerepét.

Az író konspiratív és hírvivői tevékenységet is folytatott, amiért több mint két évre börtönbe került Lublinban, majd több mint három évig nem hagyhatta el a várost. Ezután gyakorlatilag újra kellett kezdenie egész életét. Innentől a nevelésre fókuszált. Kidolgozta a (konspiratív, illetve privát) leányoktatás alapjait, amelyet évtizedekkel később is alkalmaztak a cári Oroszország által megszállt területeken. Józanul írt a cselédekről és szolgálólányokról, a társadalmi rétegek nehéz helyzetéről, amelyből származnak; munkaadóikat megértésre – bár nem túlságos elnézésre – intette, a társadalomtól pedig megkövetelte a személyzet szakképesítését. Ezzel fontos témát érintett, amely, mint látni fogjuk, utódai irodalmi munkásságában teljesedett ki.

Narcyza Żmichowska a társadalmi fejlődés, oktatás és integráció híve volt. Ezeket a jelszavakat a következő nemzedék tűzte a zászlajára. De személye is nagy hatással volt a nők ügyére a későbbiekben. Egyik barátnőjének lánya, Paulina Kuczalska-Reinschmit az emancipáció vezéralakja lett. Másik barátnőjét, a frankista‍³ családból származó Wanda Grabowskát közös írásra biztatta; a szolgálólányokról szóló szöveget is együtt öntötték végső formába. Wanda Grabowska és Władysław Żeleński zeneszerző fia, Tadeusz Boy-Żeleński irodalmár és orvos a nők reprodukciós jogainak szószólójává vált. Ő adta ki és dolgozta fel a leveleket, melyeket édesanyja kapott az írótól, és amelyek szintén színvonalas irodalmi alkotások.

Jadwiga Łuszczewska (1834–1908) improvizáló költői tehetsége korán megmutatkozott. Az improvizáció hosszú ideje népszerű műfaj volt Európában, a lengyel emigráns körökben azonban a két nagy romantikus, Adam Mickiewicz és Juliusz Słowacki költői párbaja révén lett népszerű. A tizenéves Łuszczewska Deotyma művésznéven lépett fel mindhárom megszállt lengyel országrészben, majd különböző európai városokban. Diotima Platón Lakomájának egyetlen női szereplője, a legbölcsebb filozófus, Szókratész tanítómestere, vagyis a bölcsek bölcse. A német romantikus irodalomban pedig Hölderlin nevezte Diotimának versei és regénye idealizált szerelmét. Deotyma görög ruhában lépett fel, mint egy antik jósnő. Emellett keresztény vonatkozása is volt a nevének, hiszen jelentése „Istenfélő”. Mind az álnevet, mind a költő-előadóművész imázsát Łuszczewska édesanyja találta ki. Ő táplálta bele lányába azt a gondolatot is, hogy ha irodalmi pályára lép, le kell mondani a magánéletéről. Deotyma megnyilatkozásaiból kiviláglik, hogy költői pályafutását nemzeti küldetésnek tekintette. Ebbe a korban népszerű elképzelés is belejátszott, miszerint a nő feladata az áldozatvállalás. Hiszen lemondott a családalapításról, hogy irodalommal foglalkozhasson. „Cserébe” ő lehetett az első wieszczka, női vátesz, vagyis női látnok-költő, próféta-költő. Emellett ő volt az egyik első olyan nő is, aki ellátogatott a Tátrába, és útirajzot is írt róla – még mielőtt Zakopane igazán népszerűvé vált volna.

Łuszczewska apja, aki magas rangú méltóság volt a cári megszálló államban, kiállt az 1863–1864-es („januári”) felkelés mellett. Ezért Oroszország belsejébe száműzték, ahová lánya is elkísérte. Két év után térhettek haza. Szülei halála után Deotyma továbbvezette irodalmi szalonjukat Varsóban. Később népszerű történelmi regényeket írt. Egyik ilyen műve, amely a tatárjárás idején játszódik (Branki w jasyrze – kb. Keletre hurcolt rabnők), magyar szálakat is tartalmaz. Másik érdekessége, hogy részletesen leírja többek között a mongolok szokásait és a szibériai sámánizmust. És bár a regény eszmeisége kimondottan keresztény, a sámán jóslatai rendre beigazolódnak. Nem kizárt, hogy néprajzi ismereteit – vagy legalább egy részüket – Deotyma személyesen szerezte száműzetése során.

A januári felkelésben a nők is fontos részt vállaltak. Bújtatták és segítették a szabadságharcosokat – még a felkelés későbbi vezetőjét is, ahogy a következő fejezetben látni fogjuk. A felkelés egyik női főszerepét egy ma már elfeledett költő és újságíró, Petőfi egyik első lengyel fordítója, Seweryna Pruszakowa (később, második férje után Duchińska) játszotta. Pénz-, ruha- és cipőgyűjtéseket szervezett a szabadságharcosok számára, amihez saját lakását rendezte be raktárnak. Mi több: rejtjeles katonai üzeneteket is szállított. Tevékenysége miatt ő is emigrációba kényszerült, de jóval sikeresebben adaptálódott, mint korábban Tańska. A század utolsó éveiig szervezte a párizsi emigráció szellemi és társadalmi életét. Tudósításai, kritikái és fordításai, bár zseniálisnak nem voltak nevezhetők, mégis fontos kultúraközvetítő szerepet játszottak a megszállt Lengyelföld és Európa többi területe között.

A januári felkelés bukása gyakorlatilag megismételte az 1830–31-es szabadságharc utáni helyzetet. Tízezrek kerültek száműzetésbe, kényszermunkára vagy börtönbe. A társadalmi és kulturális élet új alapjait ezután az ún. lengyel pozitivisták dolgozták ki. Céljuk egy következő véres katasztrófa elkerülése és a nemzet fennmaradása volt, amihez elkerülhetetlennek tartották a társadalmi nevelést és a társadalom egységesítését. Ehhez pedig szükségessé vált a zsidóság és a nők emancipációja. Így a következő években a nyilvános vitában a lengyel nemzet jogai mellett a női jogok kérdése is egyre inkább előtérbe került. 1865-ben nagy hatású emancipációs folyóirat is indult, a Bluszcz (Borostyán), amellyel jelen könyv számos hőse együttműködött. A lengyel feminizmus kezdetét hivatalosan a pozitivisták közé tartozó Eliza Orzeszkowa fellépésétől szokás számítani, akiről a következő fejezet szól majd.

A női felsőoktatás kérdése

A nők továbbtanulásának kérdése számos író pályáját határozta meg, ezért érdemes közelebbről is megvizsgálnunk. Ehhez azonban meg kell ismernünk az oktatás általános helyzetét. A felosztó államok gátolták a lengyel anyanyelvi tanulás lehetőségeit. A helyzet különösen Oroszországban volt drámai, ahol a januári felkelés után jelentősen korlátozták az iskoláztatást. 1897-ben a cári megszállás alatt álló lengyel terület – az ún. Lengyel Királyság – lakosságának 69,5%-a analfabéta volt. A lengyel nyelvű oktatás konspiratív formáit 1863–64 után drasztikusan büntették. A középiskolákat és az egyetlen felsőoktatási intézményt, a Varsói Főiskolát is oroszosították. A helyzeten csak az 1905-ös forradalom változtatott, amelynek diáksztrájkhullámai kikényszerítették az anyanyelvi oktatást.

A Poroszország által bekebelezett területeken a németesítés is általános jelenség volt, főleg Németország egyesítése után, a Kulturkampf korában. Komoly lengyel sztrájkakciók is folytak ellene a 20. század elején. A legnagyobb szabadságot az osztrákok által megszállt terület, vagyis Galícia élvezte 1866 után, amikor a tartomány autonómiát kapott.

A 19. század végi iskolarendszerre azonban általánosan jellemző volt, hogy a nők még rendes gimnáziumi érettségit sem szerezhettek, a honi egyetemek kapui pedig zárva maradtak előttük. Az Osztrák–Magyar Monarchiához tartozó Krakkóban egy Nyugat-Európát megjárt orvos, Adrian Baraniecki 1868-tól szervezett nők számára ún. felsőoktatási kurzusokat, melyeken a kor ismert egyéniségei tanítottak. Emellett a brit Arts and Crafts mozgalom eredményeit is át kívánta ültetni lengyel földre, ezért ingyenes iparművészeti tanfolyamokat is szervezett elsősorban a paraszti és a munkásrétegből származó fiatalok részére. De Kelet-Galícia kisebb városaiban is alakultak pl. szőnyegszövő iskolák.

A cári megszállás alatt álló Varsóban Jadwiga Szczawińska (1889-től, férje neve után Dawidowa) 1885-ben, mindössze huszonegy évesen konspiratív, de intézményesített egyetemi előadásokat szervezett nőknek. Kezdetben lakásról lakásra jártak, „repkedtek” a kiváló tanárok és hallgatóik, ezért a vállalkozást Repülő Egyetemnek nevezték el. Innen kölcsönözték nevüket a 20. század hetvenes éveiben működő lengyel, majd a Kádár-kori magyar repülő egyetemek (ellenzéki szabadegyetemek). Szczawińska kiváló tanárokat nyert meg ügyének. Ötezer körülire tehető azoknak a nőknek a száma, akik itt végezték tanulmányaikat. A cári hatóságoknak nem tetszett a dolog, 1905-ben Szczawińska-Dawidowa és pedagógus-pszichológus férje, Jan Władysław Dawid rövid időre börtönbe is került, majd Dawidot száműzték. Közben azonban az oroszországi forradalom következményei az annektált lengyel területeken is nagy változásokat hoztak. Enyhült a cenzúra, engedélyezték a lengyel nyelvű közoktatást. Ettől az évtől a varsói női egyetemi kurzus is hivatalosan működhetett.

Jadwiga Szczawińska-Dawidowa szervezői tevékenysége mellett publicisztikai, fordítói és szerkesztői munkát is végzett. Aktívan küzdött a közoktatásért, a varsói közkönyvtárért, az egyenjogúságért és saját magánélete méltó feltételeiért. A folyamatos harc és környezete ellenállása azonban hamarosan teljesen kimerítette. Depresszióba zuhant, majd 1910-ben, negyvenhat évesen öngyilkos lett.

A szentpétervári egyetem mellett a 19. század nyolcvanas éveitől működtek női kurzusok, melyeken hivatalos diplomát szerezhettek a hallgatók. Itt végzett Lengyelország és egyben az egész Orosz Birodalom első női orvosa, Zofia Sadowska. Az 1905-ös forradalom idején, Varsóban reáltárgyakat tanított a repülő egyetemen. (Később, a húszas években Oscar Wilde-éhoz hasonló becsületsértési pert indított, amely nagy sajtóvisszhangot váltott ki. A rágalmazót felmentették, Sadowskát viszont – Wilde-dal ellentétben – nem ítélhették el, mivel a független Lengyelországban nem volt az ügyére paragrafus.)

Az osztrák fennhatóságú Galícia egyetemein – Krakkóban és Lembergben (a mai Lvivben)‍⁴ – már korábban tanulhattak nők, de sokáig csak „látogató” szerepében. Tehát rendes végzettséget sehol sem szerezhettek azokon az egyetemeken, ahol lengyel nyelvű volt az oktatás. Ezért az is bevett szokás volt a haladó lengyel nemesség és értelmiség körében, hogy a lányaikat külföldön taníttatták tovább. Ezeknek a nőknek a száma is ezrekre becsülhető. Aki nem rendelkezett a szülei támogatásával, az maga kereste meg a tanulmányai árát. A varsói repülő egyetem leghíresebb hallgatója Maria Skłodowska volt, akit később Madame Curie-ként ismert meg a világ. Maria és a nővére, Bronisława is úgy érezte, hogy ennél többre is képes. Ezért abban állapodtak meg, hogy először Maria foglalkozik pénzkereséssel, így a testvére beiratkozhat a Sorbonne orvosi karára, majd ha Bronisława helyzete Párizsban stabilizálódik, meghívja magához Mariát, és eltartja, amíg elvégzi az egyetemet. Így is történt. Tanulmányai befejezése után Maria Skłodowska a krakkói Jagelló Egyetemen szeretett volna elhelyezkedni, de ott nőként nem alkalmazták. Így vissza kellett mennie Párizsba, ahol eljutott a világhírig – persze ott is emberfeletti munkával és nagy nehézségek, nemegyszer megaláztatások árán.

Nyugaton is voltak azonban olyan felsőoktatási intézmények, amelyek zárva tartották kapuikat a nők előtt. Elsősorban a művészeti akadémiák voltak ilyenek. (Általában nőknek fenntartott magániskolák működtek mellettük.) Ezért történhetett meg, hogy egy húszéves lány, Zofia Lubańska, aki Krakkóban már elvégezte a női képzőművészeti iskolát, de ennél többre vágyott, bátyja nevével és irataival, vagyis férfiként iratkozott be a müncheni akadémiára. Csak egy év után menekült el, amikor már közel állt a leplezéshez; de a tudásától már nem foszthatták meg. Az energikus festő asszonynevén, Zofia Stryjeńskaként futott be karriert Lengyelországban. Népi ihletésű, életerőtől és női szexualitástól kicsattanó képei ma igen népszerűek – nem utolsósorban egy kortárs női író és riporter, Angelika Kuźniak tényregényének köszönhetően.

Jegyzetek

1 Amikor az esszék szövegében egy-egy mű címe először lengyelül szerepel, majd zárójelben a cím magyar jelentése következik, az azt jelenti, hogy az adott művet nem fordították le magyarra. Ha először a magyar cím szerepel, utána zárójelben az eredeti, akkor a mű már megjelent magyarul. Ilyen esetekben az idézeteknél a fordító neve is szerepel. Minden olyan idézetet, amely után nem áll név, saját fordításomban közöltem.

2 A ma már elévült -owa végződés a -né megfelelője volt a lengyelben.

3 Zsidó messianista szekta, amelynek tagjai felvették a katolikus keresztséget. A 19. században beolvadtak a többségi társadalomba. Ld. az Olga Tokarczukról szóló fejezetet.

4 A város olyan szerepet töltött be a lengyel történelemben és kultúrában, mint például Kolozsvár a magyaréban. Az osztrák időkben Galícia tartomány székhelye volt.

Bibliográfia

A kötetben hivatkozott források

MOTTÓ

Grażyna Kubicka: Siostry Malinowskiego, czyli kobiety nowoczesne na początku XX wieku. Wydawnictwo Literackie, Kraków 2006, 6–7.

ÖSSZEFOGLALÓ MŰVEK

Lengyel Írónők Tára – Kellermann Viktória projektje »lengyelironok.fandom.com«

Anna Nasiłowska: Historia literatury polskiej. Instytut Badań Literackich PAN, Warszawa 2022.

Grażyna Borkowska, Małgorzata Czermińska, Ursula Philips: Pisarki polskie od średniowiecza do współczesności: przewodnik. Słowo/Obraz Terytoria, Gdańsk 2000.

Grażyna Borkowska: Cudzoziemki. Studia o polskiej prozie kobieciej. Instytut Badań Literackich PAN, Warszawa, 1996.

Wiek kobiet w literaturze. Pod red. Jadwigi Zacharskiej i Marka Kochanowskiego. TransHumana, Białystok 2002.

Ewelina Izabela Wejbert-Wąsiewicz: Feminizm w polskiej literaturze kobiet = Annales Universitatis Mariae Curie-Skłodowska. Lublin – Polonia. Sectio L, vol. XV, 2, 2017, »journals.umcs.pl«

Natalia Budzyńska: Zakopane artystek. Wydawnictwo Znak, Kraków 2024

A szabadság útjai. Nők, oktatás és irodalom a 18–19. századi Lengyelországban

gertruda.eu – Gertrúd fejedelemasszony imádságoskönyve és a kapcsolódó irodalom; kétnyelvű szövegtest: »gertruda.eu«

Anna Czarniecka: Correspondance de François II Rákóczi et de la palatine Elżbieta Sieniawska 1704–1727, publiée avec collaboration de Gábor Tüskés par Ilona Kovács et Béla Köpeczi, Balassi Kiadó, Budapest 2004, ss. 188 [recenzió] = Barokk. Történelem – Irodalom – Művészet. Különszám. Wyd. Neriton, Warszawa 2010, 355–361.

Marek Zbigniew Pięta, Sebastian Bartłomiej Wardak: Elżbieta Sieniawska i Franciszek II Rakoczy – od polityki po zauroczenie, fascynację i współpracę na rzecz Węgier In: Z Bogiem za ojczyznę i wolność – o Franciszku II Rakoczym bohaterze Węgier / Istennel a hazáért és a szabadságért – II. Rákóczi Ferencről, Magyarország hőséről. Redakcja Tadeusz Skoczek, János Tischler, Marek Zalewski. Muzeum Niepodległości, Warszawa 2016, 45–54.

Alina Aleksandrowicz: Izabela Czartoryska. Polskość i europejskość. Wyd. UMCS, Lublin 1998.

Kertész Noémi: „A lengyelség iskolája.” A lengyel romantika gyermekirodalma. Rézbong Kiadó, [Göd] 2018.

Narcyza Żmichowska: Poganka. Ze wstępem Grażyny Borkowskiej, Wrocław, Ossolineum 2013. Előszó: »ibl.waw.pl – PDF«

Narcyza Żmichowska: Artykuły o bonach i służących. Opr. Magdalena Owczarczyk. »researchgate.net«

Barbara Winklowa: Narcyza Żmichowska i Wanda Żeleńska. Wydawnictwo Literackie, Kraków 2004.

Iwona Puchalska: Improwizacja poetycka w kulturze polskiej XIX wieku na tle europejskim. Wydawnictwo Uniwersytetu Jagiellońskiego, Kraków 2013 »ruj.uj.edu.pl – PDF«

Katarzyna Kościewicz: Seweryna Duchińska jako tłumaczka i popularyzatorka poezji obcej. Szkic do portretu z lat 60. XIX wieku = Literatura i kultura lat 60. XIX wieku między polityką a prywatnością. Dyslokacje. Red. naukowa Urszula Kowalczuk, Damian Włodzimierz Makuch, Dawid Maria Osiński. Wydawnictwa Uniwersytetu Warszawskiego, Warszawa 2019, 361–374.

Agnieszka Muszczyńska: Nieodkryte karty z życia Jadwigi Szczawińskiej = Biografistyka Pedagogiczna, 2 (2017) /1., »docplayer.pl«

Wojciech Szot: Panna doktór Sadowska. Wydawnictwo Dowody na Istnienie, Warszawa 2020.

Angelika Kuźniak: Stryjeńska. Diabli nadali. Wydawnictwo Literackie, Kraków 2021.

Eliza Orzeszkowa

Eliza Orzeszkowa: Marta. Universitas, Kraków 2004.

Eliza Orzeszkowa: Meir Ezofowicz. Il. Michał Andriolli. S. Lebenthal, Warszawa 1879. »dbc.wroc.pl«

Eliza Orzeszkowa: Nad Niemnem. T. I–II. Oprac. Józef Bachórz. Zakład Narodowy im. Ossolińskich, Wrocław 2009.

Eliza Orzeszkowa: Cham. Wstęp i oprac. Grażyna Borkowska. Universitas, Kraków 1999.

Eliza Orzeszkowa: Opowiadania. [Wstęp i opr. Jan Detko.] Czytelnik, 1994.

Iwona Wiśniewska: Kalendarium życia i twórczości Elizy Orzeszkowej. T. 1–2. Fundacja Akademia Humanistyczna, Instytut Badań Literackich PAN, Warszawa 2014.

Lena Magnone: Marta, in …czterdzieści i cztery. Figury literackie. Nowy kanon. Red. Monika Rudaś-Grodzka, Barbara Smoleń, Katarzyna Nadana-Sokołowska, Agnieszka Mrozik, Katarzyna Czeczot, Anna Nasiłowska, Ewa Serafin-Prusator, Agnieszka Wróbel. Instytut Badań Literackich PAN, Warszawa 2016, 413–429.

Sebastian Zawada: „Skąd do szlachcianki litewskiej ten klucz czarodziejski?” – „Meir Ezofowicz” Elizy Orzeszkowej. »jhi.pl«

Małgorzata Anna Packalén Parkman: Femmes fatales polskiej wsi: seksualizm a konwencje społeczno-literackie w powieściach Orzeszkowej, Reymonta i Dąbrowskiej = Slovo (Uppsala), 2010, No. 50, pp. 87–105, ISSN: 0348–744X Journal of Slavic Languages and Literatures.

Paulina Kuczalska-Reinschmit, Z historyi ruchu kobiecego I. = Głos kobiet w kwestyi kobiecej, Stowarzyszenie Pomocy Naukowej dla Polek imienia J. I. Kraszewskiego, Kraków 1903, 232–272. »crispa.uw.edu.pl«

Irena Krzywicka: Młoda Orzeszkowa = uő: Kontrola współczesności. Wybór międzywojennej publicystyki społecznej i literackiej z lat 1924–1939. Zebrała i wstępem opatrzyła Agata Zawiszewska. Wydawnictwo Feminoteki, Warszawa 2008, 216–224.

Izabela Filipiak (Morska): Absolutna amnezja. Państwowy Instytut Wydawniczy, Warszawa 1998.

Maria Konopnicka

Maria Konopnicka: Poezje. T. 1–10. Opr. Jan Czubek. Gebethner i Wolff, Warszawa 1915–1925.

Maria Konopnicka: A község irgalma. ford. Mészáros István, Európa, Budapest 1958.

Maria Konopnicka: Pisma wybrane. T. 2–3. Nowele i obrazki. T. 4. Różne nowele z wędrownych szlaków. Warszawa, 1951.

Maria Konopnicka: Nowele. Wstęp i komentarz Jan Trzynadłowski. Zakład Narodowy im. Ossolińskich, Wrocław 1993.

Do braci zmartwychwstańców (1900 körüli, névtelen nyomtatvány) »jbc.bj.uj.edu.pl«

Maria Konopnicka: Listy do synów i córek. Opr. Lena Magnone. Muzeum Marii Konopnickiej w Żarnowcu, IBL, Warszawa 2010.

ifj. Béri Géza: A Miatyánktól az Esküig. Maria Konopnicka két verse és az előzmények. »szozat.org«

ifj. Béri Géza fordításának énekelt változata a YouTube-on »youtube.com«

Lena Magnone: Maria Konopnicka. Lustra i symptomy, słowo/obraz terytoria, Gdańsk 2011.

Karolina Dzimira-Zarzycka: Samotnica. Dwa życia Marii Dulębianki. Marginesy, Warszawa 2022.

Julia Ł. Bułachowska: Łesia Ukrainka i Maria Konopnicka (próba porównania typologicznego) = Pamiętnik Literacki 64(1973) /2, 95-103.

Olga Płaszczewska: O recepcji przekładowej E. de Amicis w Polsce = Italica Wratislaviensia, 3, 85–106., »academia.edu«

»muzeumzarnowiec.pl«

Konopnicka – raz jeszcze. Pod redakcją Marii Jolanty Olszewskiej. Narodowe Centrum Kultury, Warszawa 2022.

Magdalena Grzebałkowska: Dezorientacje. Biografia Marii Konopnickiej. Wydawnictwo Znak, Kraków 2024.

Gabriela Zapolska

Gabriela Zapolska: Kaśka Kariatyda. Wydawnictwo Literackie, Kraków, 1977.

Gabriela Zapolska: Wybór dramatów. Posł. Roman Taborski. Wydawnictwo Literackie, Kraków 1983.

Gabriela Zapolska: O czym się nie mówi. Ex Libris, Warszawa 2005.

Gabriela Zapolska: O czym się nawet myśleć nie chce. Universitas, Kraków 2004.

Gabriela Zapolska: Sezonowa miłość. Bukowy Las, Wrocław 2022.

Gabriela Zapolska: Szkice teatralne. Wybór i redakcja Jerzy Skórnicki i Tomasz Weiss. Wydawnictwo Literackie, Kraków 1958.

Gabriela Zapolska: Piękno w życiu kobiety, in Głos kobiet w kwestyi kobiecej, Stowarzyszenie Pomocy Naukowej dla Polek imienia J. I. Kraszewskiego, Kraków 1903, 217–231. »crispa.uw.edu.pl«

Irena Krzywicka: Zapolska; Polska „Komedia ludzka” = uő: Kontrola współczesności. Wybór międzywojennej publicystyki społecznej i literackiej z lat 1924–1939. Zebrała i wstępem opatrzyła Agata Zawiszewska. Wydawnictwo Feminoteki, Warszawa 2008, 196–201; 202–207.

Jadwiga Czachowska: Gabriela Zapolska. Monografia bio-bibliograficzna. Wydawnictwo Literackie, Kraków, 1966.

Józef Rurawski: Gabriela Zapolska. Warszawa 1981.

Krystyna Kłosińska: Ciało, pożądanie, ubranie. O wczesnych powieściach Gabrieli Zapolskiej. Wydawnictwo eFKa, Kraków, 1999.

Gabriela Zapolska. Zbuntowany talent – Le talent en révolte. [Kiállítási katalógus.] Teatr Wielki – Opera Narodowa, Warszawa 2011.

Anna Janicka: Czytanie Zapolskiej – style, metodologie, idee = Prace dedykowane profesor Swietłanie Musijenko, idea i wstęp Jarosław Ławski; red. nauk. Anna Janicka, Grzegorz Kowalski, Łukasz Zabielski, Książnica Podlaska im. Łukasza Górnickiego, Białystok 2013, 183–205, »hdl.handle.net«

Anna Janicka: Sprawa Zapolskiej. Skandale i polemiki. Katedra Badań Filologicznych „Wschód – Zachód”, Wydział Filologiczny Uniwersytetu w Białymstoku, Białystok 2015.

Iwona Danielewicz: The Collection of Gabriela Zapolska = Bulletin du Musée National de Varsovie, 39 (1998), 114–135.

»encyklopediateatru.pl«

N. N.: A cárevics. Bemutató a Magyar Színházban = Színházi Élet, 1921. június 5–11. (10. évfolyam, 23. szám), 3–8.

Benedek Miklós: Dulszka asszony erkölcse. G. Zapolska vígjátékával kezdte meg vidéki vendégszereplését a Miskolci Nemzeti Színház = Észak-Magyarország, 1958-10-09 / 238. szám, 5.

Csapláros István: Kosztolányi Dezső és a lengyel irodalom = Irodalomtörténet, 1985. 17/67. 175–189.

Maria Komornicka

Maria Komornicka / Piotr Odmieniec Włast (1876–1949): Az ifjúság mennyországa (Cambridge-i emlékek); Mesék. Zsoltárok (1899/1900) Androniké; Vágyakozás (rövid részlet); Az Úrhoz (részlet); Folyóiratokban megjelent művek / Tele vagyok szomorúsággal; Titok; Válaszúton; Intermezzo (részlet – versek, novellák = Irodalmi Szemle, 2020, 8. szám, »irodalmiszemle.sk«

Barbara Stelingowska: Testtapasztalat Maria Komornicka költészetében = Irodalmi Szemle, 2020, 8. szám, »irodalmiszemle.sk«

Petneki Noémi: A fordító utószava = Irodalmi Szemle, 2020, 8. szám, »irodalmiszemle.sk«

Maria Komornicka: Utwory poetyckie prozą i wierszem, oprac. Maria Podraza-Kwiatkowska. Wydawnictwo Literackie, Kraków, 1996.

Maria Komornicka: Listy. Oprac. Edward Boniecki. Muzeum Historyczne Warszawy, Warszawa, 2011.

Maria Komornicka: Baśnie; Psalmodie. oprac. i opatrzyła wstępem Katarzyna Turkowska, Łódź 2013.

Maria Janion: Kobiety i duch inności. Wydawnictwo Sic!, Warszawa, 1996, 2006.

Izabela Filipiak (Morska): Obszary odmienności. Rzecz o Marii Komornickiej. słowo/obraz terytoria, Gdańsk, 2006.

Brygida Helbig-Mischewski: Strącona bogini. Rzecz o Marii Komornickiej. Universitas, Kraków, 2010.

Brygida Helbig: Inna od siebie. Wydawnictwo W. A. B., Warszawa 2016.

Stanisław Nałęcz-Komornicki: Z tajemnic spalonego dworu = Porozmawiajmy o Marii Komornickiej: materiały z sesji popularno-naukowej zorganizowanej z okazji 60. rocznicy śmierci Marii Komornickiej w Muzeum im. Kazimierza Pułaskiego w Warce, 7 marca 2009 roku / pod red. Iwony Stefaniak, Grażyny E. Wnuk. Muzeum im. Kazimierza Pułaskiego, Warka 2009, 6–8.

Barbara Stelingowska: Poezja „idylliczna” Marii Komornickiej. T. 1. Szkic interpretacyjny. Wydawnictwo Naukowe Uniwersytetu Przyrodniczo-Humanistycznego w Siedlcach, Siedlce 2017; T. 2, Dialog, idylla, romans. Wydawnictwo Naukowe Uniwersytetu Przyrodniczo-Humanistycznego w Siedlcach, Siedlce 2019.

Ewa Paczoska: Gdzie jest Komornicka? = Przerabianie XIX wieku. Studia pod redakcją Ewy Paczoskiej i Bartłomieja Szleszyńskiego. Państwowy Instytut Wydawniczy, Warszawa 2011, 17–41.

Piotr Policht: Smutnego szatana przyjaźń z arystokratą ducha. Stanisław Przybyszewski i Edvard Munch. »culture.pl«

Otto Weininger: Nem és jellem. Ford. Dávid Andrea. Kvintesszencia, Debrecen, 2010.

Tadeusz Różewicz: Białe małżeństwo. Biblioteka Narodowa im. Ossolińskich, »polona.pl« (e-könyv szabad hozzáféréssel)

Pályi András: Az infantilizmus tükre. A Fehér házasság Egerben = Színház, 21. évf. 9. sz. (1988. szeptember). »epa.oszk.hu – PDF«

Jerzy Sosnowski: Wielościan. Wydawnictwo W. A. B., Warszawa 2001.

Barbara Stelingowska: Peregrynacje Marii Komornickiej na podstawie listów do matki = Studia Literaturoznawcze, 2021/9., 117–127.

Maria Komornicka: Xięga poezji idyllicznej. Opr. Barbara Stelingowska. Warszawa 2023.

Barbara Stelingowska és Jolanta Drużyńska beszélgetése, 2023. december 19. A Krakkói Rádió podcastja: »radiokrakowkultura.pl«

Zofia Nałkowska

Zofia Nałkowska: Opowiadania. Czytelnik, Warszawa 1989.

Zofia Nałkowska: Utwory dramatyczne. Czytelnik, Warszawa 1990.

Zofia Nałkowska: Romans Teresy Hennert. Opr. Ewa Wiegandt. Zakład Narodowy im. Ossolińskich, Wrocław – Warszawa – Kraków 2001.

Zofia Nałkowska: Choucas. Powieść internacjonalna. Czytelnik, Warszawa 1980.

Zofia Nałkowska: Granica. Wstęp i opracowanie Hanna Kirchner. Zakład Narodowy im. Ossolińskich, Wrocław, 2018.

Zofia Nałkowska: Vallomás. Fordította és az utószót írta Mészáros István, ill. Kass János. Helikon, Budapest, 1965.

Zofia Nałkowska: Dzienniki 1939–1944. Wstęp, opracowanie i przypisy Hanna Kirchner. Czytelnik, Warszawa 1996.

Hanna Nałkowska: Dzienniki czasu żałoby 1942–1945. Wstęp i opracowanie Anna Dżabagina. Wydawnictwo IBL PAN, Warszawa 2024.

Hanna Kirchner: Zofia Nałkowska albo życie pisane. W. A. B., Warszawa 2011.

Bolesław Faron: „Obca” w Grodnie. Nadniemeńskie lata Zofii Nałkowskiej = Od strony Kresów: studia i szkice. Pod red. Haliny Bursztyńskiej, Tadeusza Budrewicza, Swietłany Musijenko, Wydawnictwo Naukowe Wyższej Szkoły Pedagogicznej, Kraków 1994, 39–47; »rep.up.krakow.pl – PDF«

Barbara Smoleń: Płeć i śmierć. Tanatyczna wyobraźnia Zofii Nałkowskiej = Ciało, płeć, literatura. Prace ofiarowane Profesorowi Germanowi Ritzowi w pięćdziesiątą rocznicę urodzin. Wiedza Powszechna, Warszawa 2001.

Adam Fitas: Ciało i duch. Glosa do paraleli dzienników Zofii Nałkowskiej i Marii Dąbrowskiej = Autobiografia nr. 2 (9) 2017, 51–60; »wnus.edu.pl«

Lengyel Menyhért: Új lengyel színdarabok = Figyelő, 1930., 19. szám, 504–505.

Komoróczy György: A mai Lengyelország. Magyar Szemle Társaság, Budapest 1937.

Maria Dąbrowska

Maria Dąbrowska: Ludzie stamtąd. Wyd. J. Mortkowicza, Warszawa 1926. »rcin.org.pl«

Maria Dąbrowska: Noce i dnie. Wstęp i opracowanie Ewa Głębicka. T. 1–2, T. 3–4. Zakład Narodowy im. Ossolińskich, Wrocław, 2021.

Maria Dąbrowska: Dzienniki powojenne 1945–1965, T. 1–4; Dzienniki 1914–1945, T. 1–3. Red. Tadeusz Drewnowski. Czytelnik, Warszawa 1997–2000.

Grażyna Borkowska: Maria Dąbrowska i Stanisław Stempowski, Wyd. Literackie, Kraków 1999.

Sylwia Chwedorczuk: Kowalska. Ta od Dąbrowskiej. Marginesy 2020.

Anna Kowalska: Rés. Ford. és az utószót írta Fejér Irén. Európa, Budapest 1970.

Kazimiera Iłłakowiczówna

Kazimiera Iłłakowiczówna: Proza. Red. Mirosława Ołdakowska-Kuflowa. PIW, Warszawa 2018.

Kazimiera Iłłakowiczówna: Poezje zebrane, T. 1–3. Algo, Toruń, 1998 (Józef Ratajczak: Twarze Iłły c. előszavával az 1. kötetben).

Joanna Kuciel-Frydryszak: Iłła. Opowieść o Kazimierze Iłłakowiczównie. Marginesy, Warszawa 2017.

Małgorzata Willaume: Kazimiera Iłłakowiczówna w Siedmiogrodzie = Annales Universitatis Mariae Curie-Skłodowska. Sectio F, Historia 40, 1985, 213–234.

Maria Dąbrowska: Dzienniki powojenne 1945–1965, T. 1–4; Dzienniki 1914–1945, T. 1–3. Red. Tadeusz Drewnowski. Czytelnik, Warszawa 1997–2000.

Mirosława Ołdakowska-Kuflowa: „Na lutni w czasie”. Życie i tworzenie = Kazimiera Iłłakowiczówna: Poezje [előszó]. KUL, Lublin 1993.

D. Molnár István: Lengyel költőnő a háborús Erdélyben = Literatura 13 (1986), 256–261.

Elżbieta Cygielska: Áprily Lajos lengyel barátai = Confessio 1987/3., 52–55 (Reiman Judit fordítása)

Reiman Judit: A túlélés reflexiói = Tanulmányok a modern lengyel irodalomról és színházról. Attraktor, Máriabesnyő–Gödöllő 2006, 5–1.5

Kazimiera Iłłakowiczówna: Kolozsvári emlékek (bevezette Csapláros István, fordította Kapusy Antal) = Korunk, 1972 (31. évfolyam) / 12. szám, 1840–1848. (rövid válogatás)

Kazimiera Iłłakowicz: Ady Endréről – benyomások és versek, ford. Sutarski Szabolcs = Napút 19. évf. 2. szám (2017), 97–101. (rövid válogatás)

Lucyna Marzec: Lady Awantura: Marie-Jehanne Wielopolska = Dwudziestolecie mniej znane: o kobietach piszących w latach 1918–1939; z antologią. Red. nauk. Ewa Graczyk [et al.]. Wydawnictwo Libron, Kraków 2011. »academia.edu«

Kolta Magdolna: Képmutogatók Pest-Budán. »epa.oszk.hu«

Maria Pawlikowska-Jasnorzewska

Maria Pawlikowska-Jasnorzewska: Dramaty. T. 1–2. Zebrała i oprac. Anna Bolecka; wstępem opatrzył Stefan Treugutt. Czytelnik, Warszawa, 1986.

Maria Pawlikowska-Jasnorzewska: Poezje zebrane T. 1–2. Zebr. i opr. Aleksander Madyda, wstępem op. Krzysztof Ćwikliński, Algo, Toruń, 1997.

Maria Pawlikowska-Jasnorzewska: Wojnę szatan spłodził. Zapiski 1939–1945. Zebrał Rafał Podraza. Agora, Warszawa 2012.

Elżbieta Hurnikowa: Maria Pawlikowska-Jasnorzewska: zarys monograficzny. Wydawnictwo Naukowe Śląsk, Katowice 1999.

Anna Nasiłowska: Maria Pawlikowska-Jasnorzewska, czyli Lilka Kossak. Biografia poetki. Toruń 2010.

Aleksander Nawarecki: Akwatyki, woda i przedmioty Marii Pawlikowskiej Jasnorzewskiej = uő: Rzeczy i marzenia. Studia o wyobraźni poetyckiej skamandrytów. Z prac Zakładu Teorii Literatury Uniwersytetu Śląskiego. Wydawnictwo Naukowe Śląsk, Katowice, 1993.

Aleksandra E. Banot: Kochanek Sybilli Thompson Marii Pawlikowskiej-Jasnorzewskiej – utopia czy dystopia? = Studia Slavica XXVII/1, Ostrava 2023, »DOI.org«

Monika Żółkoś: Piekło matek. O dramatach Marii Pawlikowskiej-Jasnorzewskiej = Dialog, 2018/3. »dialog-pismo.pl«

Interjúk Joanna Kossakkal: »youtube.com«, »youtube.com«

Simona. Natalia Koryncka-Gruz dokumentumfilmje, 2022.

Maria Kuncewiczowa

Maria Kuncewiczowa: Tristan 1946. Instytut Wydawniczy Pax, Warszawa 1979.

Maria Kuncewiczowa: Cudzoziemka. Instytut Wydawniczy Pax, Warszawa 1980.

Maria Kuncewiczowa: Dwa księżyce. Instytut Wydawniczy Pax, Warszawa 1986.

Maria Kuncewiczowa: Listy do Jerzego. Instytut Wydawniczy Pax, Warszawa 1988.

Maria Kuncewiczowa: Przymierze z dzieckiem = Bluszcz, 59. (1926), 24–28. sz., legfontosabb rész: »wbc.poznan.pl«

„Mnie się wydaje, że największą cnotą, największą zaletą społeczną jest współczucie (…). Ja bym nie potrafiła nikogo nienawidzić”. Z Marią Kuncewiczową rozmawia Andrzej Drawicz (Polskie Radio, 10. 11. 1974). Hanganyag a Lengyel Rádió YT-csatornáján: »youtube.com«

Alicja Szałagan: Maria Kuncewiczowa. Monografia dokumentalna 1895–1989. Instytut Badań Literackich, Warszawa 1995.

Alicja Szałagan: Maria Kuncewiczowa – przybliżenia. Szkice biograficzne. Instytut Badań Literackich, Warszawa 2015.

Bruno Schulz: Aneksja podświadomości (uwagi o „Cudzoziemce” Kuncewiczowej) = Pion, 4 (1936), 17., 2–3.

Stanisław Żak: O „Gaju oliwnym” Marii Kuncewiczowej = Rocznik Naukowo-Dydaktyczny z. 36. Prace Historycznoliterackie 7. Kraków 1971, 201–231.

Małgorzata Sokalska: „Ich grolle nicht” w „Cudzoziemce” Marii Kuncewiczowej. O pieśni z perspektywy interdyscyplinarnej = Studia Europaea Gnesnensia nr. 9. 23–42.

Magdalena Stoch: „Cudzoziemka” Marii Kuncewiczowej czytana współcześnie – w stronę konsensualnej interpretacji tekstu literackiego = Annales Universitatis Paedagogicae Cracoviensis, Studia de Cultura 10(2) 2018, »studiadecultura.up.krakow.pl«

Anna Maria Manek: Maria Kuncewiczowa, Sándor Márai. Późny wiek – późna twórczość. Interakcje. Materiały do studiów nad psychologią starości. Universitas, Kraków, 2023

Barbara Szymczak-Maciejczyk: Przez pryzmat miłości. O pisarstwie Marii Kuncewiczowej. Universitas, Kraków, 2023

Jan Józef Szczepański: Maria Kuncewiczowa (1895–1989). »penclub.com.pl«

Jerzy Kuncewicz (31. 07. 1893–14. 03. 1984). Muzeum Nadwiślańskie w Kazimierzu Dolnym. »mnkd.pl«

Zmarł Witold Kuncewicz. Kazimierz Dolny, 2009. 06. 01. »kazimierzdolny.pl«

„John Ashberry i ja.” Muzeum Nadwiślańskie w Kazimierzu Dolnym. »mnkd.pl«

Cudzoziemka. A lengyel köztévé (TVP) Tévészínházának előadása. R. Katarzyna Minkowska »vod.tvp.pl«

Zuzanna Ginczanka

Zuzanna Ginczanka. Tylko szczęście jest prawdziwym życiem. Red. Agata Araszkiewicz, Sarmen Beglarian, Joanna Pogorzelska, Sylwia Szymaniak. Muzeum Literatury im. Adama Mickiewicza, Fundacja Polskiej Sztuki Nowoczesnej, Warszawa 2016.

…jak burgund pod światło… Szkice o Zuzannie Ginczance. Red. Karolina Koprowska, Sylwia Papier, Roma Sendyka. Ośrodek Badań nad Kulturami Pamięci, Wydział Polonistyki Uniwersytetu Jagiellońskiego, Kraków 2018.

Jarosław Mikołajewski: Cień w cień. Za cieniem Zuzanny Ginczanki. Wydawnictwo Dowody na istnienie, 2019.

Izolda Kiec: Ginczanka. Nie upilnuje mnie nikt. Wydawnictwo Marginesy, Warszawa 2020.

Agata Araszkiewicz, Bożena Keff: Ginczanka jako pole walki (o znaczenie) = Krytyka Polityczna, 2023. I. 6. »krytykapolityczna.pl«

Zuzanna Kołupajło: Przeciw płowieniu. Rec.: Zuzanna Ginczanka,

Zuzanna Ginczanka: Krzątanina mglistych pozorów / Un viavai di brumose apparenze, oprac., wstęp i przekł. Alessandro Amenta, Wydaw. Austeria, Kraków 2011 (kritika) = „Pro Arte” 2012, nr. 5 (113).

Klementyna Suchanow: Gombrowicz. Ja, geniusz. T. I. Wydawnictwo Czarne, Wołowiec 2017.

Zuzanna Ginczanka: Non omnis moriar. Halasi Zoltán fordítása, »halasizoltan.hu«

Barbara Milewska-Waźbińska: Ślady końskich kopyt. O postaci centaura Chirona w dawnej literaturze i emblematyce, »docplayer.pl«

Niccolò Machiavelli: A fejedelem. Fordította és a jegyzeteket írta Lutter Éva. Utószó: Kardos Tibor, »mek.oszk.hu«

Anna Świrszczyńska

Anna Świrszczyńska: Poezje zebrane. Zebr. i opr. Adam Pluszka. Posł. Aldona Kopkiewicz. Marginesy, Warszawa 2023.

Jestem baba / Świrszczyńska z rysunkami Berezowskiej, Berezowska z wierszami Świrszczyńskiej. Warszawa: WAiF; 1985.

Anna Świrszczyńska: Barikádot építettem. Magyar Napló, Budapest, 2014.

Nők, kezdőknek és haladóknak (Hét lengyel költő). Ford. Zsille Gábor, Tipp-Cult Kft. 2003.

Anna Wirszczyńska [sic!] versei Zsille Gábor fordításában: »inaplo.hu«

A Lengyel Rádió műsorai Anna Świrszczyńskáról, archív interjúkkal: »polskieradio24.pl«

Czesław Miłosz: Jakiegoż to gościa mieliśmy. O Annie Świrszczyńskiej. Znak, Kraków 1996.

Agnieszka Stapkiewicz: Ciało, kobiecość i śmiech w poezji Anny Świrszczyńskiej. Universitas, Kraków 2014.

Anna Świrszczyńska: Jeszcze kocham… Zapiski intymne. Opr. i wstęp: Wioletta Bojda. W. A. B. 2019.

Rec. Joanna Mueller: Jeszcze mnie nie ma. »malyformat.com«

Joanna Mueller és Marcin Wilk beszélgetése, 2020. október 14.: »facebook.com«

Wojciech Szot: wlecze się do łóżka, / na którym chrapie chłop.” Żeby tak pisać, musiała przejść osobisty kryzys. Gazeta Wyborcza, 2023. november 21., »wyborcza.pl«

Bilans krytyczny Anny Świrszczyńskiej. Katarzyna Szopa, Małgorzata Lebda és Anna Marchewka beszélgetése, Festiwal Miłosza, Krakkó, 2024. júl. 5. (A beszélgetés idézett részét Małgorzata Lebda autorizálta.)

Joanna Kuciel-Frydryszak: Chłopki. Opowieść o naszych babkach. Wydawnictwo Marginesy, Warszawa 2023.

Michaił Bachtin: Twórczość Franciszka Rabelais’go a kultura ludowa średniowiecza i renesansu. Przekład: Anna i Andrzej Goreniowie. Opracowanie i wstęp: Stanisław Balbus. Wydawnictwo Literackie, Kraków 1975.

Halina Poświatowska

Halina Poświatowska: Wszystkie wiersze. Wydawnictwo Literackie, Kraków 2000.

Halina Poświatowska: Proza; Opowieść dla przyjaciela; Opowiadania; Dramat. Wydawnictwo Literackie, Kraków 1998.

Halina Poświatowska: Miféle gyöngédség. Válogatott versek Zsille Gábor fordításában. Szerk. Éles Márta. Orfeusz Kiadó, Budapest 2000.

Halina Poświatowska két verse Gömöri György fordításában, Nagyvilág 2001. július »inaplo.hu«

Az ismeretlen fa. Modern lengyel versek antológiája. Válogatta és fordította Gömöri György. Occidental Press, Washington, 1978.

Kalina Słomska, Zbigniew Myga: Poświatowska we wspomnieniach i inspiracjach. BOSZ, Olszanica, 2016.

Haśka Poświatowska we wspomnieniach i listach. Zebrała i opracowała Mariola Pryzwan. Wydawnictwo Marginesy, Warszawa 2015.

Grażyna Borkowska: Nierozważna i nieromantyczna. O Halinie Poświatowskiej. Wydawnictwo Literackie, Kraków 2001.

Kalina Błażejowska: Uparte serce. Biografia Poświatowskiej. Znak, Kraków 2014.

Anna Siemieńska: Drobina białka. Motywy roślinne i zwierzęce w liryce Haliny Poświatowskiej. Wydawnictwo Adam Marszałek, Toruń 2005.

Beata Morzyńska-Wrzosek: Miasto w amerykańskiej twórczości Haliny Poświatowskiej. W perspektywie geopoetyki = Wartości, antropologia, kultura w badaniach humanistycznych. Redakcja Ryszard Strzelecki, Ewa Górecka. Wydawnictwo Uniwersytetu Kazimierza Wielkiego, Bydgoszcz, 2017, 137–156. »repozytorium.ukw.edu.pl – PDF«

Eliza Tropke – Katarzyna Szewczyk-Haake: W dobie wojny w Ukrainie Wittlin ma nam wiele do powiedzenia = Dziennik Polski, 2023. 05. 13.

Wisława Szymborska

Wisława Szymborska: A növények hallgatása. Ford. Csordás Gábor, Kellermann Viktória, utószó: Csordás Gábor, vál. és szerk. Lesi Zoltán. Kalligram, Budapest, 2021.

Wisława Szymborska: Kilátás porszemmel. Ford. Csordás Gábor et al., Jelenkor, Pécs 1997.

Lengyel költők antológiája. Szerk. Bojtár Endre, Kerényi Grácia. Budapest, 1969, 435–440.

Wisława Szymborska: Költő és világ. [A költő stockholmi beszéde.] Ford. Reiman Judit = Magyar Lettre Internationale, 1997. tavasz (24. szám), 41–42.

Wisława Szymborska: Wiersze wszystkie. Opracowanie i posłowie Wojciech Ligęza. Wydawnictwo Znak, Kraków, 2023.

Wisława Szymborska – Zbigniew Herbert: Jacyś złośliwi bogowie zakpili z nas okrutnie. Korespondencja 1955–1996. Opr. Ryszard Krynicki. Wyd. a5, Kraków, 2018.

Stanisław Balbus: Świat ze wszystkich stron świata. O Wisławie Szymborskiej. Wydawnictwo Literackie, Kraków, 1996.

Anna Bikont – Joanna Szczęsna: Pamiątkowe rupiecie. Biografia Wisławy Szymborskiej. Znak, Kraków, 2012.

Szymborska – Życiorys (a Wisława Szymborska Alapítvány honlapján közölt hivatalos életrajz) »szymborska.org.pl«

Wisława Szymborska hivatalos facebook oldala: »facebook.com«

Justyna Sobolewska: Miron, Ilia, Kornel. Opowieść biograficzna o Kornelu Filipowiczu. Wyd. Iskry, Warszawa, 2020.

Eryk Ostrowski: Szymborska: „Odyseja kosmiczna”. WiR Partner, Kraków, 2006.

Mikołaj Gliński: Tłumacze Wisławy Szymborskiej o poetce = Culture.pl, 2012. február 2., »culture.pl«

Alicja Zioło: Krakowianki. Twarze polskiej herstorii. Mando (Wydawnictwo WAM), Kraków 2024.

Elżbieta Zechenter-Spławińska: Zapamiętane. Wydawnictwo Austeria, Kraków, 2022.

Vida Gergely: A lírikus epilógja: Konvencionalitás és irónia a korai Babitsnál = Új Forrás 38. évf. 5. sz. (2006. május), 482–495.

Hanna Krall

Hanna Krall: Na wschód od Arbatu. Wydanie II. rozszerzone. Wydawnictwo Literackie, Kraków, 1983.

Hanna Krall: Egy lépéssel az Úristen előtt. Európa, 1981, 1982, 2003.

Hanna Krall: Sublokatorka [részletek]. Pismo 1983/5-6., 61–79.

Hanna Krall: Az albérlőnő [részletek] = Nagyvilág, 1985/11., 1643-1644.

Hanna Krall: Dowody na istnienie. Wydawnictwo a5, Poznań 1995.

Hanna Krall: To ty jesteś Daniel. Wydawnictwo a5, Kraków 2009.

Hanna Krall: Król kier znów na wylocie. Świat Książki, Warszawa 2006.

Hanna Krall: Sublokatorka. Okna. Świat Książki, Warszawa 2008.

Hanna Krall: Różowe strusie pióra. Świat Książki, Warszawa 2009.

Hanna Krall: Zdążyć przed Panem Bogiem. Hipnoza. Biała Maria. Świat Książki, Warszawa 2013.

Hanna Krall: Maria H. emlékezik. Vince Kiadó, Budapest, 2024.

Hanna Krall: Jedenaście. Wydawnictwo a5, Kraków, 2024.

Elżbieta Janicka, Joanna Tokarska-Bakir: Sublokatorstwo jako kategoria kultury polskiej. Studia Litteraria 2013/2, 1–2, = »journals.ispan.edu.pl«

„Sublokatorka” po latach. Z Hanną Krall rozmawiają Elżbieta Janicka i Joanna Tokarska-Bakir. Warszawa, 28 lutego i 8 marca 2013 roku. Studia Litteraria 2013/2., = »journals.ispan.edu.pl«

Konrad Matyjaszek: Sublokatorstwo; Regulamin wynajmu = uő: Produkcja przestrzeni żydowskiej w dawnej i współczesnej Polsce. Universitas, Kraków 2019, 91–99.

Jacek Antczak: Reporterka. Rozmowy z Hanną Krall. Agora SA, Warszawa 2015.

Wojciech Tochman: Krall. Rozmowa / Szuflada według pomysłu Mariusza Szczygła. Wydawnictwo Dowody na istnienie, Warszawa 2015.

Aleksijewicz: Odkrywałam świat przez takie postaci jak Krall i Kapuściński. Onet, 2015. X. 9. »kultura.onet.pl«

Michał Nogaś: Hanna Krall: A jeśli Marek Edelman po śmierci spotkał Pana Boga? Chciałabym zobaczyć jego minę = Wyborcza.pl Książki, »wyborcza.pl«

Katarzyna Janowska: Hanna Krall: Dlaczego jedni ratują, a inni chcą zabić? Myślę o tym coraz częściej [WYWIAD]. Onet, 2020. IX. 30. »kultura.onet.pl«

Magdalena Grzebałkowska: 1945. Háború és béke. Gondolat Kiadó, Budapest 2023.

Bognár László: A Soá emlékezete a Tízparancsolat nyolcban. Kieślowski filmjének dramaturgiai koncepciója = Publicationes Universitatis Miskolcinensis, Sectio Philosophica Tomus XXV, Fasc. 1 (2021), 9–21; »epa.oszk.hu – PDF«

Wojciech Szot: Mariusz Szczygieł zmienia nazwę wydawnictwa. Ma dość pytań o istnienie Boga = Gazeta Wyborcza, 2023. január 24. »wyborcza.pl«

Wojciech Szot: Hanna Krall: Czy Pan usłyszał, co powiedziałam? Przynależę, panie redaktorze, do moich bohaterów = Gazeta Wyborcza, 2024. november 3., »wyborcza.pl«

Olga Tokarczuk

Olga Tokarczuk: Az Őskönyv nyomában. Ford. Mihályi Zsuzsa. Európa Kiadó, Budapest 2000.

Olga Tokarczuk: E. E. PIW, Warszawa, 1995.

Olga Tokarczuk: Őskor és más idők. Ford. Körner Gábor. L’Harmattan, Budapest, 2011.

Olga Tokarczuk: Nappali ház, éjjeli ház. Ford. Körner Gábor. L’Harmattan, Budapest, 2014.

Olga Tokarczuk: Bizarr történetek. Vince Kiadó, Budapest, 2019.

Olga Tokarczuk: Hajtsad ekédet a holtak csontjain át. Ford. Körner Gábor. L’Harmattan, Budapest, 2019.

Olga Tokarczuk: Nyughatatlanok. Ford. Hermann Péter. L’Harmattan, Budapest, 2021.

Olga Tokarczuk: Jakub könyvei. Ford. Körner Gábor, Vince Kiadó, Budapest, 2022.

Olga Tokarczuk: Czuły narrator. Wydawnictwo Literackie, Kraków, 2022; magyarul Hermann Péter fordításában várható a kiadása

Olga Tokarczuk: Empuzjon. Horror przyrodoleczniczy. Wydawnictwo Literackie, Kraków, 2022.

Olga Tokarczuk: Az elveszett lélek. Ill. Joanna Concejo, ford. Kellermann Viktória. Csirimojó Kiadó, Budapest 2021.

Olga Tokarczuk: Pan Wyrazisty. Ill. Joanna Concejo, Wydawnictwo Format, Wrocław 2023.

Milena Zatylna: Po wojnie działało w Kluczborku lokalne radio. Jednym z jego pracowników był ojciec Olgi Tokarczuk = Nowa Trybuna Opolska, 2022. március 15., »nto.pl«

Alina Gutek: Olga Tokarczuk w wywiadzie dla „Zwierciadła”: „To zupełnie inny świat”. = Zwierciadło, 2022. június 24., »zwierciadlo.pl«

Vas Viktória: A beavatás ösvényei Olga Tokarczuk Az Őskönyv nyomában című regényében = Kalligram, XXII. évf., 2013. január, »kalligramoz.eu«

Balogh Magdolna: „Az irodalom reményt ad.” Olga Tokarczuk lengyel író portréja, Magyar Narancs, 2019. november 17., = »magyarnarancs.hu«

Balogh Magdolna: Kik azok, akiknek az örökös utazás jelenti az életet? Magyar Narancs, 2021. október 26., = »magyarnarancs.hu«

Forgách Kinga: Olga Tokarczuk megalkotta a filozofikus horrort. Könyves Magazin, 2019. szeptember 22., = »konyvesmagazin.hu«

Képek jegyzéke

1 Eliza Orzeszkowa. Jan Mieczkowski fényképe, 1899. Forrás: Biblioteka Narodowa; Polona.pl.

2 Artur Grottger: A felkelő búcsúztatása. 1866. Krakkói Nemzeti Múzeum. Forrás: »zbiory.mnk.pl«.

3 Artur Grottger: Lithuania. I. Őserdő. Krakkói Nemzeti Múzeum. Forrás: Wikipédia.

4 Eliza Orzeszkowa temetése. Nowości Ilustrowane, 23/1910, »jbc.bj.uj.edu.pl«. Forrás: Wikipédia.

5 Maria Konopnicka 1875-ben. Forrás: Polona.pl, Biblioteka Narodowa.

6 Maria Dulębianka. A kép szerzője ismeretlen. Forrás: Wikipédia.

7 Gabriela Zapolska. A kép szerzője ismeretlen. Forrás: Narodowe Archiwum Cyfrowe.

8 Paul Sérusier: Tengerparton ülő breton nő. 1895 körül. Varsói Nemzeti Múzeum. »cyfrowe.mnw.art.pl«, közkincs.

9 Maria Komornicka egyetlen ismert portréja. Szerzője ismeretlen. Forrás: Wikipédia.

10 Zofia Nałkowska. Stanisław Brzozowski fényképe. Forrás: Narodowe Archiwum Cyfrowe.

11 Wacław Nałkowski és családja, 1911. A kép szerzője ismeretlen. Forrás: Wikipédia.

12 Zofia Nałkowska a Nők háza szereplőivel. Forrás: Narodowe Archiwum Cyfrowe.

13 kép Zofia Nałkowska, Stanisława Korwin-Szymanowska és Karol Szymanowski. A kép szerzője ismeretlen. Forrás: Narodowe Archiwum Cyfrowe.

14 Maria Dąbrowska. Szerző: Benedykt Jerzy Dorys. Forrás: Wikipédia, »komorow.net«

15 Maria Dąbrowska és Stanisław Stempowski. Szerző: ismeretlen. Forrás: Polona.pl

16 Anna Kowalska. Szerző: Benedykt Jerzy Dorys Forrás: Wikipédia.

17 Maria Pawlikowska-Jasnorzewska. A kép szerzője ismeretlen. Forrás: Narodowe Archiwum Cyfrowe.

18 Maria Pawlikowska-Jasnorzewska. A kép szerzője ismeretlen. Forrás: Narodowe Archiwum Cyfrowe.

19 A Baba-Dziwo olvasópróbája. Krakkó, 1938. Forrás: Narodowe Archiwum Cyfrowe

20 Stanisława Wysocka Valida szerepében. Krakkó, 1938. Forrás: Narodowe Archiwum Cyfrowe.

21 A Kossak-villa 1936-ban. Forrás: Narodowe Archiwum Cyfrowe.

22 A Kossak-villa 2021 szeptemberében. Fotó: Petneki Noémi.

23 Kazimiera Iłłakowiczówna. Fotó: Stanisław Brzozowski. Forrás: Narodowe Archiwum Cyfrowe.

24 Wacław Jędrzejewicz miniszter átadja Kazimiera Iłłakowiczównának az Állami Irodalmi Díjat. Forrás: Narodowe Archiwum Cyfrowe.

25 Maria Kuncewiczowa. Szerző: Henri Manuel. Forrás: Narodowe Archiwum Cyfrowe.

26 Maria Kuncewiczowa házuk bejárata előtt, 1963-ban. Kép: Muzeum Nadwiślańskie, Oddział Dom Kuncewiczów (közlés: a Múzeum szíves engedélyével).

27 Zuzanna Ginczanka. A kép szerzője ismeretlen. Forrás: Wikipédia.

28 Zuzanna Ginczanka emléktáblája (Mikołajska utca 26.) Fotó: Petneki Noémi.

29 Az egykori krakkói Írók Háza. Fotó: Petneki Noémi.

30 Halina Poświatowska 1954–1956 körül. A kép szerzője ismeretlen. Forrás: Wikipédia.

31 Zofia Nałkowska, Józef Wittlin, Kazimiera Iłłakowiczówna. Forrás: Narodowe Archiwum Cyfrowe (részlet).

32 Halina Poświatowska egykori częstochowai otthona, ma A Költészet Háza – Halina Poświatowska Múzeum. Fotó: Petneki Noémi.

33 A Szymborska park részlete a murállal 2024-ben. Fotó: Petneki Noémi.

A szerzők múzeumainak listája

Eliza Orzeszkowa hrodnai múzeuma:

Дом-музей Элізы Ажэшка

Гродно, ул. Ожешко 17

(Ulitsa Elizy Ozheshko 17, Hrodna, Belarusz)

Muzeum Marii Konopnickiej w Żarnowcu

Żarnowiec 133, 38-460 Jedlicze

»muzeumzarnowiec.pl«

Muzeum im. Marii Konopnickiej

Oddział Muzeum Okręgowego w Suwałkach

Ul. T. Kościuszki 31, 16-400 Suwałki

»mk.muzeum.suwalki.pl«

Muzeum im. Zofii i Wacława Nałkowskich

ul. W. Nałkowskiego 17, 05-200 Wołomin

»muzeumnalkowskich.pl«

Zofia Nałkowska hrodnai múzeuma

Музей Зофьи Налковской

Музей истории развития

230023, РБ г. Гродно, ул. Ожешко, 22, 214 ауд.

(Ulitsa Elizy Ozheshko 22, Hrodna, Belarusz)

»museum.grsu.by«

Dworek Marii Dąbrowskiej w Russowie

Muzeum Okręgowe Ziemi Kaliskiej

62-816, Russów 49

»muzeumwkaliszu.pl«

Muzeum Marii Dąbrowskiej

Progi 1, 00-634 Warszawa

»muzeumliteratury.pl«

Mieszkanie-Pracownia Kazimiery Iłłakowiczówny

Oddział Biblioteki Raczyńskich

Gajowa 4, 60-815 Poznań

»facebook.com«

A szerző egykori szobája havonta két alkalommal tart nyitva.

Dom Poezji – Muzeum Haliny Poświatowskiej

Oddział Muzeum Częstochowskiego

Jasnogórska 23, 42-294 Częstochowa

»dompoezji.muzeumczestochowa.pl«

A család egykori otthonában létesült múzeum vezetője a költő testvére, Zbigniew Myga. Poświatowska személyes tárgyait azonban a róla elnevezett 8. sz. Halina Poświatowska Általános Iskola őrzi. (2024-ben a kiállítás restaurálás miatt zárva tartott.)

Muzeum Nadwiślańskie

Oddział Dom Kuncewiczów

ul. Małachowskiego 19, Kazimierz Dolny

»mnkd.pl«

Az Irodalmi Múzeumban (Muzeum Literatury, Rynek Starego Miasta 20, 00-272 Warszawa) találhatók többek között Maria Pawlikowska-Jasnorzewska és Maria Dąbrowska grafikái, illetve akvarelljei.

Maria Pawlikowska-Jasnorzewska szülőhelyét, a Kossak-villát (plac Kossaka 4, 31-106 Kraków) jelenleg alakítják át múzeummá. A jövőben a MOCAK (a Krakkói Kortárs Művészeti Múzeum) része lesz.

Wisława Szymborska lakása (ul. Piastowska 46, 30-132 Kraków) irodalmi alkotóház.

Köszönetnyilvánítás

Nemcsak egy gyerek felneveléséhez, hanem egy könyv megszületéséhez is egy egész falura van szükség. Ezért az összmunkáért itt szeretnék köszönetet mondani mindenkinek:

Lakhelyemnek, Krakkó Város Önkormányzatának, amely kreatív ösztöndíjával támogatott – és azoknak, akik ehhez hozzásegítettek: Barbara Sadurskának és Pálfalvi Lajosnak az ajánlásokért, Daniel Warmuznak a könyvrészlet lengyel fordításáért.

A Krakkó – az UNESCO Irodalmi Városa (KMLU) szervezetnek, a Krakkói Fesztiváliroda intézményének, amely a kötet lengyelországi promócióját fogja biztosítani.

A Kalligram Kiadó igazgatójának, Mészáros Sándornak, aki felvállalta a könyv kiadását, hitt bennem, tanácsot adott; Tóth Ramóna Mirtill szerkesztőnek és Hrapka Tibor grafikusnak, a könyvborító készítőjének; a Wacław Felczak Alapítványnak, amely a könyv kiadását támogatta.

Édesanyámnak, Vissi Zsuzsannának, aki mind a világirodalom, mind a magyar irodalom területén rendkívül tájékozott, és aki a fejezetek első olvasója volt. Nagynénémnek, Petneki Katalinnak, aki mindig, mindenben támogatott. Natinak, akinek küzdelmes keresőútja ösztönzött arra, hogy Maria Komornicka / Piotr Włast munkásságával foglalkozzam, majd általános érdeklődésem a női szerzők felé forduljon.

Németh Zoltánnak és Juhász Tibornak, akik megjelentették első írásaimat, és pozitívan támogattak. (Németh Zoltánt mint a Bázis – Magyar Irodalmi és Művészeti Egyesület Szlovákiában elnökét is hála illeti.)

Grażyna Urban-Godziek és Reiman Judit irodalomtörténészeknek, valamint Irena Makarewicz műfordítónak az inspiráló beszélgetésekért és levelekért, Natalia Belczenkónak és az OKNA műfordítói csoport tagjainak a külföldi fordításokkal kapcsolatos információkért.

Külön köszönet illeti Monika Januszek-Surdackát, a Kazimierz Dolny-i Visztula-menti Múzeum részeként működő Kuncewicz-ház (Muzeum Nadwiślańskie, Oddział Dom Kuncewiczów) vezetőjét a Maria Kuncewiczowával kapcsolatos információkért és anyagokért, Zbigniew Mygát, A Költészet Háza – Halina Poświatowska Múzeum vezetőjét pedig különleges nyitottságáért és vendégszeretetéért, amelyet irántam, valamint Natalia Belczenko és Tatev Khachatryan műfordítók iránt tanúsított.

Tartalom

Előszó

A szabadság útjai. Nők, oktatás és irodalom a 18–19. századi Lengyelországban

„Sokat meg mert tenni az életében…”
Eliza Orzeszkowa

Távmunka a Monarchia idején
Maria Konopnicka

Színésznő, író, műgyűjtő
Gabriela Zapolska

„Nem árulom el titkomat”
Maria Komornicka / Piotr Odmieniec Włast

Vénusz és Mors
Zofia Nałkowska

Egy gondolkodó ember kalandjai
Maria Dąbrowska

Nyers selyem
Maria Pawlikowska-Jasnorzewska

A magyar műfordítás mint kényszerpálya
Kazimiera Iłłakowiczówna

Idegen vagy világpolgár?
Maria Kuncewiczowa

Megszakadt életút. Zuzanna Ginczanka

Galaxisok nevetése
Anna Świrszczyńska

„életem / maradj még”
Halina Poświatowska

„A költőnek is, ha igazi költő, örökké ismételgetnie kell magában azt, hogy »nem tudom«.”
Wisława Szymborska

„A hőseim – az a legérdekesebb, ami az életemben történt”
Hanna Krall

A határátlépő
Olga Tokarczuk

BIBLIOGRÁFIA

A kötetben hivatkozott források

Képek jegyzéke

A szerzők múzeumainak listája

Köszönetnyilvánítás

Kiadta a Pesti Kalligram Kft.,
Budapest, 2025
Elektronikus kiadás

Felelős kiadó Mészáros Sándor
Felelős szerkesztő Tóth Ramóna Mirtill
Olvasószerkesztő Rácz Ágnes Éda, aki a mű megírásának idején az MNMKK Petőfi Irodalmi Múzeum Oláh János-ösztöndíjasa volt
Borító Hrapka Tibor
Elektronikus könyv Nagy Lajos

kalligram.libricsoport.hu

ISBN 978 963 468 536 4

Felhasznált betűtípusok:
Noto Serif – SIL OFL