Geir Selbæk

Demencia

Kockázati tényezők
és megelőzési
lehetőségek
– részlet –

Fordította
Petrikovics Edit

This translation has been published with the financial support of NORLA.

A fordítás a következő kiadás alapján készült:
Geir Selbæk: Demens. Alt du bør vite om demenssykdommer og hvordan de kan forhindres, Kagge Forlag, Oslo, 2023
Copyright © 2023 Kagge Forlag AS.
Published in agreement with Northern Stories. (All rights reserved)
Hungarian translation © Petrikovics Edit, 2025
Hungarian edition © Typotex, Budapest, 2025
Utószó © Kálmán János, 2025
Engedély nélkül semmilyen formában nem másolható!

ISBN 978 963 493 357 1
ISSN 1417-6793

Lektorálta Kálmán János

Typotex Kiadó
Felelős kiadó: Németh Kinga
Felelős szerkesztő: Juhász Emese
Szerkesztette: Böröczki Tamás
Borítóterv: Tillai Tamás
Elektronikus könyv: Nagy Lajos

Tartalom

Előszó

Első rész

1 Hat történet a demenciáról

2 Mi a kogníció, és mi számít normálisnak?

3 Mi a demencia?

4 Mi történik a demencia kivizsgálása során?

5 Demenciát okozó betegségek

6 Kutatás a béta-amiloid után

Második rész

7 A kezeléstől a megelőzésig

8 Iskolázottság és agytréning

9 Hallás

10 Fejsérülések

11 Vérnyomás

12 Alkohol

13 Testsúly

14 Dohányzás

15 Depresszió

16 Társas kapcsolatok és magány

17 Fizikai aktivitás

18 Légszennyezettség

19 Diabétesz

20 Táplálkozás

21 Alvás

22 Egyéb kockázati tényezők

23 Egy kockázati tényező ritkán jár egyedül

Harmadik rész

24 Hogyan használjuk fel a megszerzett ismereteket?

25 Fenntartások a kutatás terén

26 A jó hír mellékhatásai

27 Üzenet a döntéshozóknak

28 A kockázati tényezők és én

Köszönetnyilvánítás

Utószó

Irodalom

Jegyzetek

Tárgymutató

Előszó

Az agyunk a legfontosabb szervünkként szabályozza mindazt, ami a testünk többi részében történik. Bár mindössze a testsúlyunk két százalékát teszi ki, az agyunk használja fel az energiánk húsz százalékát. Az energiát a vér szállítja az agyba, de hogy mi egyéb kerül még oda és mi távozik onnan, az pontos szabályozás alá esik. A rendszer olykor meghibásodik. Az agy túl kevés energiát kap, olyan anyagok jutnak be, melyek károsíthatják, esetleg salakanyagok rekednek benne. Ilyenkor előfordul, hogy cserben hagy az emlékezetünk, dezorientálttá válunk, és kevesebbet fogunk fel a körülöttünk történő dolgokból. Ezt kognitív zavarnak nevezik.

Életkorunk előrehaladtával mindannyian tapasztalunk némi kognitív hanyatlást, ám amennyiben a kognitív hanyatlás nagyobb mértékű, mint ahogyan azt az életkorunk indokolná, és befolyással bír a mindennapi életünkre, az a demencia jele lehet.

Számos különböző betegség okozhat demenciát. Közös jellemzőjük, hogy hatásukra az agy energiafelhasználásának és a salakanyagok kiválasztásának lenyűgöző precizitással működő szabályozása felborul. Egy idős agy különösen kiszolgáltatott az efféle zavaroknak, ezért a demencia elsősorban idős embereket érintő állapot.

Az a tény, hogy egyre tovább élünk, a társadalom egyik nagy diadala, ugyanakkor az időskorral megnő az esélye a demencia kialakulásának. Napjainkban valamivel több mint százezer demenciában szenvedő ember él Norvégiában, alig harminc éven belül pedig várhatóan közel kétszáznegyvenezer ember küzd majd ezzel az állapottal.‍¹ A világ többi részén hasonló mértékű növekedést fogunk tapasztalni. Nagy valószínűséggel ez a legnagyobb egészségügyi kihívás, amellyel szembe kell néznünk.

A demencia témája mára beszivárgott a köztudatba, napi rendszerességgel olvashatunk, hallhatunk róla a médiában. Húsz évvel ezelőtt ez még korántsem volt így. Akkoriban a demencia nem volt közbeszéd tárgya. Ma már a politikusok és egyéb döntéshozók is érdeklődést mutatnak iránta. Egymást túllicitálva hangsúlyozzák a téma fontosságát, ám ez nem mindig jár együtt valóban megújult szemlélettel és konkrét ötletekkel – ami rendkívül sajnálatos, mert most van itt az ideje annak, hogy terveket készítsünk arra vonatkozóan, mihez kezdünk a 2050-re közel száznegyvenezerrel több demenciában szenvedő emberrel, illetve milyen módon tudunk gondoskodni arról, hogy ez a szám alacsonyabb legyen. Folytatni kell a kutatást egy olyan kezelési mód után, mely legalább késleltetni képes a betegséget. Új módszereket kell találnunk, hogy a demenciában szenvedők megkapják a szükséges segítséget és ellátást. Végül, de nem utolsósorban utána kell járnunk, hogy a ma érvényben lévő közegészségügyi intézkedések hogyan csökkenthetik a demencia kialakulásának kockázatát a jövőben. Ez a könyv az utolsó ponthoz járul hozzá – ahhoz, hogy miként előzhetjük meg a demenciát.

A demencia teszi ki a napi munkám legfontosabb részét. Orvos és pszichiátriai szakorvos vagyok, és mindig is érdekelt az ember pusztán tudományoson túlmutató, szélesebb körű megközelítése. A munkám lehetőséget nyújt a különböző szakmai tudományágak kombinálására, valamint a humán és társadalomtudományi nézőpontok bevonására. A demencia olyan betegségcsoport, amely több tudományághoz tartozik. A demencia kétségkívül szervi eredetű betegség, a klinikumon belül azonban ugyanolyan valószínűséggel sorolják a geriátriához és a neurológiához, mint a pszichiátriához. Bár a demenciát az agyat érintő orvosi betegségek okozzák, a tünetek sok esetben pszichológiai vagy nyelvi jellegűek, a társadalmi perspektíva pedig mindig központi jelentőséggel bír.

Több mint húsz éve dolgozom a demencia területén. Munkám megoszlik a kutatás, a hallgatók oktatása, valamint a demenciában szenvedő emberekkel és hozzátartozóikkal folytatott klinikai ülések között. A Nemzeti Idősügyi és Egészségügyi Központban végzett tevékenységem révén lehetőségem nyílik országos és regionális szinten befolyást gyakorolni azokra a folyamatokra, amelyek a kutatásokból származó ötleteket és eredményeket ültetnek át a gyakorlatba. Kiváltságosnak érzem magam, és élvezem a munkámat. A változatosság jó dolog. Az egyes részek segítenek jobban megérteni az egészet. Emellett a demencia területén végzett munkát nap mint nap tartalmas és mély értelemmel bíró tevékenységként élem meg. E könyv megírásával pedig lehetőségem nyílt a munkaköröm kiterjesztésére.

Jelentős kihívás egy szakterületről úgy könyvet írni, hogy az mindenki számára hasznos olvasmány legyen. Nem könnyű feladat leegyszerűsíteni a szaknyelvet anélkül, hogy pontatlanná válna. Rendszeresen írok tudományos cikkeket, de hamar beláttam: több ismeretre van szükségem ahhoz, hogy úgy mutassam be az anyagot, ahogyan ebben a könyvben szerettem volna. Több fejezet esetében is hátra kellett lépnem egyet, és utána kellett néznem a témának, mielőtt elég magabiztosnak éreztem magam ahhoz, hogy létrehozzam az egyszerűsített változatot. Személyes nyereségemnek vallom, hogy ez a munkamódszer egyéb feladataim szempontjából is inspirálónak és hasznosnak bizonyult.

A könyv három részből áll. Az első részben elmagyarázom, mi a demencia, mely betegségek okozzák, hogyan történik a diagnosztizálása, miben különbözik a normális öregedéstől, és hol tartunk a gyógymód keresésében. Reményeim szerint ez a rész némi betekintést nyújt abba is, hogy milyen lehet demenciával élni.

A második részben a könyv fő témájával foglalkozom, mégpedig azzal, hogy miként előzhető meg a demencia – akár az egyes személyek szintjén, akár a társadalomban alkalmazott közegészségügyi intézkedések adaptálásával. Bemutatom az egyéni életmódbeli tényezők és a demencia kialakulásának kockázata közötti összefüggést, ezen korreláció okát, továbbá azt, hogy miként lehetünk befolyással a kockázatra.

A harmadik és egyben utolsó részben összefűzöm az egyes szálakat, és az olvasó elé tárom a történet egy-két további aspektusát. A demencia kialakulásának megelőzésére való törekvés pozitív üzenet, ugyanakkor igen komoly etikai kérdéseket is felvet. A tudományos eredményektől a való világig vezető út gyakran hosszúra nyúlik. Bízom benne, hogy az olvasó a könyvet elolvasva olyan összetett megközelítéssel lesz gazdagabb, melyet relevánsnak érezhet a saját körülményeit illetően is.

Első rész

1

Hat történet a demenciáról

Úgy négy-öt évvel ezelőtt kezdődött. Vagy talán már tíz éve volt? Tizenöt? A világ rövid pillanatokra érthetetlenné vált. Az idő és a hely felismerhetetlenné olvadt, mint valami szétfolyó zselé.

A tudat felismerhető támpontok, fogódzók után tapogatózott. A pillantás távolivá, kutatóvá vált. Azután ahogy jött, úgy el is múlt, és a világ újra érthető lett. Per éppen akkor töltötte be a nyolcvankettedik évét. Megvonta a vállát, és azzal nyugtatta magát, hogy az öregedés ezzel jár. A közeli hozzátartozói ugyanezen a véleményen voltak. Nincs miért aggódni. – Velem is megesik néha – mondogatták.

De Per állapota egyre rosszabb lett, és ez lassan, alattomosan rányomta a bélyegét a mindennapi életére. Egyre hosszabbra nyúltak azok az időszakok, amikor a világ felfoghatatlannak tűnt. Több idő kellett a rend helyreállításához. Per észrevette, hogy újra és újra ugyanazokról a dolgokról kérdez. Nem egyszer vagy kétszer, hanem többször, mint hogy számon tudta volna tartani. A felesége és a gyerekei is szóvá tették ezt. Többnyire viccelődve, de olykor némi ingerültséggel.

Nehéz volt lépést tartani a világgal. Azokban a helyzetekben, amelyekben azelőtt ő volt a középpontban, most csak hátradőlve figyelt. Az események nem ragadtak meg az emlékezetében. A gyakorlati élet nehézkessé vált. Per sosem volt különösebben ügyes kezű, mostanra azonban az egyszerű feladatok is több időt és intenzív koncentrációt igényeltek. A végeredmény mégis csapnivaló lett, ő pedig teljesen kimerült. Apró, egyszerű, jelentéktelen feladatok. Borzasztóan megalázó volt.

Azután felgyorsultak a dolgok. Pernek egyre több segítségre volt szüksége. Az öltözködésben, a főzésben, a takarításban. Félt egyedül maradni, otthon és házon kívül egyaránt. Előfordult, hogy a jól ismert útvonalakon is eltévedt. A közeli hozzátartozói fáradtak és kétségbeesettek voltak, időnként egészen elcsüggedtek. Bár ezeket az eseményeket ő maga ködösen érzékelte, a családtagjai frusztrációja nem kerülte el a figyelmét, és szorongással töltötte el. Teljes mértékben rájuk és a helyi önkormányzat biztosította segítőire volt utalva. Egy nap elfogytak az erőforrások. A hozzátartozói kimerültek, az önkormányzat segítői kifogytak a lehetőségekből, és Per maga is közel volt ahhoz, hogy feladja a valóságba kapaszkodást. A családja és az önkormányzat segítői többször is felvetették, hogy Pernek egy otthonba kellene költöznie, ahol szakszerű ápolásban részesülne. Per küzdött ellene, végül azonban beadta a derekát. Időközben elvesztette a családtagjaiba vetett bizalmát. Néha úgy érezte, hogy ellenségekké váltak, egy összeesküvés részesei.

Karin nem volt már önmaga. A hatvanöt éves asszony, aki a család legpedánsabb tagja volt, és aki mindig szóvá tette, hogy a férje harmadik napja ugyanazt az inget viseli, mostanra teljesen közömbössé vált a saját megjelenésével kapcsolatban. Nem érdekelte, hogy miként öltözködik, miként viselkedik. Ő, aki világéletében törődött a többiekkel, aki mindig átérezte mások boldogtalanságát, és igyekezett tenni értük, most rideg és érzéketlen volt, és illetlen szavakkal és tettekkel bántotta meg hol a szeretteit, hol egy-egy teljesen ismeretlen járókelőt az utcán. A szexualizált nyelvezet és a káromkodás mindennapossá vált Karin kommunikációjában.

Egyszerűen nem lehetett ráismerni. Az volt a legfurcsább az egészben, hogy maga Karin kifejezetten elégedettnek tűnt a változással. Semmi kivetnivalót nem látott a saját viselkedésében. Épp ellenkezőleg, meg volt győződve arról, hogy a hiba vagy a változás a többiekben rejlik. Nehezére esett belekezdenie a dolgokba, ám a legtöbb gyakorlati teendővel továbbra is ugyanúgy megbirkózott, ahogy korábban. Autót vezetett, elvégezte a mindennapi feladatokat, ugyanakkor nem törődött a sebességhatárokkal, a közlekedési táblákkal és a jelzőlámpákkal. Főzött, de ugyanazokat az ételeket készítette újra meg újra. Egyetlen étkezés sem telhetett el édes keksz nélkül.

Karinnak már csak néhány hónapja volt hátra a nyugdíjba vonulásig. A munkával töltött utolsó időszak fájdalmas és megalázó volt számára. Fokozatosan megfosztották feladataitól, legvégül pedig a munkaadója megtiltotta, hogy bejárjon a munkahelyére.

Mi lehet ez? Mindenki értetlenül állt az eseményekkel szemben – a hozzátartozói, a munkaadója, az egészségügyi rendszer. Pszichiátriai betegség? Pszichózis? Valamiféle családi konfliktus? A valóság melyik verziója a helyes? Évek teltek el, mire a helyes diagnózist felállították.

A hetvenkilenc éves Ola kénytelen volt abbahagyni a túrázást. A lába nem bírta már a tempót. Egyre labilisabban mozgott. Az egykor hosszú és határozott léptei most tétovák és bizonytalanok voltak. Nagy bánatára a hosszú erdei túrákat, amelyek oly fontosak voltak az életében, felváltották az otthona közelében tett rövid séták. De ezzel együtt lehetett élni. Megöregedni annyit tesz, mint hozzászokni a veszteséghez, gondolta. Sokkal rosszabbul érintette a különös események sora, amelyek teljesen letaglózták. Úgy érezte, kezdenek kicsúszni a kezéből a dolgok, és a világ egyik pillanatról a másikra káoszba fullad. Képtelen volt követni és felfogni a beszélgetések tartalmát, összekeverte a napszakokat, és olykor még a családtagjai felismerésével is gondjai adódtak. Majd hirtelen elmúlt a zavarodottsága, és a világ visszazökkent a régi kerékvágásba. A zavart állapot órákig is eltarthatott, és kiszámíthatatlan volt, mikor kezdődik és mikor ér véget.

Egyéb furcsaságok is történtek. Ola olyan dolgokat látott, amelyek nem voltak valóságosak. Előfordult, hogy híres emberek vagy közeli ismerősök arca bukkant fel egy-egy bútordarab részeként. Az ablakon keresztül látta, amint emberek csoportjai közelednek az otthonukhoz, a felesége azonban semmit sem észlelt mindebből. Ola belenyugodott abba, hogy amit lát, az nem valóságos, mégis ijesztőnek találta. Egyre rosszabbul aludt éjszakánként. Pontosabban átaludta az éjszakát, reggelente azonban kimerülten ébredt, napközben pedig folyton elbóbiskolt. Olyan nyugtalanul aludt, hogy ő és a felesége éveken keresztül külön szobában töltötték az éjszakát. Hadonászott, rúgkapált és kiabált, amitől az asszony nem érezte magát biztonságban, amikor egy ágyban aludtak. Ola ezt kissé szomorúnak találta, de úgy volt vele, hogy ehhez is hozzá lehet szokni.

Az idő múlásával a káosz ezen epizódjai egyre hosszabbak és gyakoribbak lettek. A valóságos és a valótlan közötti határ egyre inkább elmosódott. Ola érzékcsalódásai egyre rémisztőbbé váltak. Képtelen volt beletörődni abba, hogy az agya rendre a bolondját járatja vele. Az ingadozás volt a legrosszabb az egészben. Örült azoknak az időszakoknak, amikor a saját kezében volt az irányítás, de egyre erősebben szorongott a következő zavart epizódtól. Amellett, hogy az irányítás visszaszerzéséért folytatott küzdelem egyre nehezebbé vált, Ola mozgása is bizonytalanabb lett, és a szabadban tett jótékony séták megritkultak és egyre rövidebbek lettek. Levertnek érezte magát, a napok pedig egyre megerőltetőbbé váltak. Nehéz volt élvezni azokat a dolgokat, amelyek azelőtt örömet jelentettek a számára, például a gyermekeivel és unokáival töltött időt.

Három évvel ezelőtt a most nyolcvanegy éves Mari élete egyik óráról a másikra megváltozott. Az asszony testének feléből eltűnt az erő, az arca eltorzult, és zsibbadtnak érezte az elméjét. Nehezen tudta kifejezni magát. Az orvos azt mondta, hogy agyvérzése volt, ám úgy vélte, hogy Mari teljesen rendbe jöhet még. A kezdeti sokk után az asszonyra jótékonyan hatott, hogy kapott egy feladatot. Keményen dolgozott a gyógyuláson. Lassanként visszatért az ereje, az arca visszanyerte megszokott formáját, és újra képes volt megértetni magát. Nagyjából fél évvel az agyvérzés után az általa ismert élet többé-kevésbé helyreállt. Ám a felfogása nehézkesebbé vált. Több időbe telt megértenie, mit akarnak közölni a többiek. Nagyobb erőfeszítésébe került koncentrálnia. És jóval nehezebben boldogult az olyan gyakorlati feladatokkal, melyeket korábban gondolkodás nélkül megoldott, például kénytelen volt visszaküldeni egy új mobiltelefont.

Egy évvel később Mari újabb szélütést kapott. Ezúttal enyhébbet, mint az első alkalommal. Néhány napig csak kissé torz volt az arca, és valamivel ügyetlenebbül használta a kezét. Ezután néhány alkalommal előfordult, hogy bizonytalannak érezte magát, émelygett és szédült, ám ez néhány napon belül elmúlt. Ami azonban nem múlt el, sőt fokozatosan egyre rosszabbá vált, az a figyelemhiány és a lassúság volt a mindennapi teendői során. Teljes mértékben a napi teendők listázásának rabjává vált, és egyre több mindennapi feladatot kellett feladnia.

Einar épp csak betöltötte a negyvenhetedik életévét. Senkiben még csak fel sem merült az az eshetőség, hogy demencia fenyegeti. A gyerekei iskolába jártak, a feleségével terveket szőttek a jövőre. Az életük felfelé ívelt. Azután meg mintha hirtelen meghúzták volna a vészféket. Valami nem stimmelt. Einar ezt otthon, a munkahelyén, a barátai körében egyaránt érzékelte. Képtelen volt utolérni magát, és meg kellett dupláznia az erőfeszítéseit, hogy el tudja végezni a szokásos feladatait, legyen az a kollégái irányítása, a gyerekeivel való játék vagy a baráti társaság középpontjaként betöltött szerep megőrzése. A diagnózis bénító sokként érte a családot, ugyanakkor valamiféle megkönnyebbülést hozott a számukra. Olyasvalami volt, amibe belekapaszkodhattak, ami kijelölte számukra a feladatot. A helyzet kezelése az egész család közreműködését igényelte. Einar elfelejtette a dolgokat, így újra és újra rákérdezett mindenre. Nem emlékezett arra, hogy hány éves, és már nem tudott úgy tájékozódni, mint korábban. Segítségre szorult azokban a dolgokban, amelyekben azelőtt ő segített másoknak. Ennek ellenére a mindennapi élet lassan kezelhető formát öltött. A legnagyobb kihívást az jelentette, hogy olyan betegségben szenvedett, amely egy másik életszakaszhoz, egy másik korosztályhoz tartozott. Ez pedig rányomta a bélyegét arra, hogyan kezelik őt a szociális intézmények és szolgáltatók, és milyen megoldásokat tudnak ajánlani a számára. Frusztráló volt. De ahogy a betegség előrehaladt, és Einar egyre több segítségre szorult, még inkább frusztrálóvá vált.

Eline tisztában volt azzal, hogy élete utolsó szakaszában jár, közelebb a százhoz, mint a nyolcvanhoz. Hosszú ideig kifejezetten fitt volt, de miután betöltötte a nyolcvanötödik évét, a dolgok nehezebbé váltak. A látása romlott, igaz, a szemüveg segített valamelyest. Sokat gyengült a hallása, a hallókészülékét azonban csak ritkán használta. Az egyre bizonytalanabb mozgása és a gyakori szédülése miatt a világ szűkülni kezdett, a járókeretet pedig csak vonakodva használta. A kognitív képességei is feltartóztathatatlanul romlottak. Eline nem emlékezett arra, ami tíz perccel korábban történt, míg a korai felnőttkora eseményeit részletesen fel tudta idézni. Nem jutottak eszébe a szavak, sokat küszködött az arcok felismerésével. Nehezére esett koncentrálnia, különösen olyankor, ha több dolog történt egyszerre.

Elinének több segítségre volt szüksége ahhoz, hogy rendben tartsa az otthonát, kiválassza a ruháit, és megtervezze a bevásárlást.

Hálás volt a hosszú és javarészt szépnek mondható életéért. Elfogadta, hogy a késői öregkor bizonyos képességek és funkciók elvesztésével jár. Szomorúnak érezte, hogy így kell lennie, de beletörődött.

A demenciát okozó betegségek különbözők, ahogy a demenciában szenvedő emberek sem egyformák.

A demencia elsősorban magát a betegségben szenvedő személyt és szeretteit – a hozzátartozókat – érinti. Emellett azonban a demencia jelenti az egyik legnagyobb kihívást az egészségügyi rendszer és a társadalom egésze számára. A legfontosabb annak biztosítása, hogy a demenciában szenvedő emberek a lehető legjobb, személyre szabott gondoskodásban részesüljenek, a korai tünetektől kezdve egészen addig az időszakig, amikor huszonnégy órás ellátásra szorulnak. A második legfontosabb feladat az, hogy a társadalomnak, mely mindannyiunkat magában foglal, megfelelő feltételeket kell teremtenie ahhoz, hogy csökkenjen a demencia kialakulásának esélye. A következő évtizedekben a demenciában szenvedő emberek számának erőteljes növekedésére számítunk. A kockázati tényezők egész életen át tartó befolyásolásával csökkenthető a növekedés mértéke. Ez a könyv mindenekelőtt ebben szeretne segíteni… … …

Köszönetnyilvánítás

Amióta csak belevágtam a demencia kutatásába, kiváló kollégákkal volt és van lehetőségem együtt dolgozni. Köszönet az Innlandet Kórház Geriátriai Pszichiátriai Kutatóközpontja csapatának, Birger Lillesveennel az élen. Vele osztoztam a legderűsebb kutatói éveimben. Köszönet illeti jelenlegi munkahelyemet, a Nemzeti Idősügyi és Egészségügyi Központot, ezt az elképesztően ösztönző szervezetet, amely minden szinten minőséget képvisel. Mind a korábbi, mind a jelenlegi vezetőségnek sokat köszönhetek – inspirációjukat, támogatásukat minden pillanatban érzem. Köszönet mindenkinek, akivel az Ullevål Kórház memóriaklinikáján végzett munkám során találkozom, legyenek kollégák, betegek vagy hozzátartozók. Ők biztosítják e könyv hitelességét.

Köszönöm a kiadónak, hogy a könyv megírására buzdított. Hálás vagyok, amiért gondomat viselték, ami borzasztóan fontos egy kezdő számára. Köszönöm az Ismeretterjesztő Alapnak, amiért hittek annyira az ötletben, hogy ösztöndíjat adjanak nekem.

A legnagyobb köszönet a családomat illeti. Annak, amelyik privilegizált gyermek- és ifjúkort biztosított számomra, és nem utolsósorban annak, amely most körülvesz. Grethe, Sondre, Selma és Birk, valamint az általuk családtagjainkká vált személyek támogatása mindennél fontosabb számomra. Teljes meggyőződéssel szurkoltak a projektnek, ugyanakkor kritikai megjegyzéseknek is hangot adtak, ami arra késztetett, hogy menet közben módosítsak az irányon. Visszatekintve különösen tisztán látom, milyen óriási dolog is volt ez.

Utószó

Geir Selbæk könyve hiánypótló Magyarországon és európai viszonylatban is. Rövid terjedelme ellenére nagyon sok információt és üzenetet hordoz a kognitív hanyatlás különböző eredetű formái, a demenciák laikusok számára fontos orvosi vonatkozásairól. A szerző közérthetően foglalja össze azt az információáradatot, amelyet naponta nyújt a tudományos kutatás (több tízezer szakmai cikk évente) és az internet (több millió találat) a demenciák neurobiológiai és pszichoszociális összefüggéseiről. Az orvosi információ mindannyiunk számára érték, de még nagyobb érték az információdömpingben való eligazodás elősegítése, az ismeretek és a teendők hiteles és kritikus összefoglalása a betegek, hozzátartozók, laikusok számára.

A demenciákkal közel negyven éve foglalkozó hazai szakemberként, pszichiáterként és kutatóként fontosnak tartom néhány, a könyv témájához kapcsolódó magyarországi vonatkozás, aktualitás megemlítését. Magyarországon legalább 100 000 Alzheimer-beteget kellene felismerni és kezelni, és az egyéb eredetű demenciák idesorolásával ez a szám akár 200-300 000-re is nőhet, hiszen három másodpercenként alakul át valamelyikünk agya a demencia irányába. Magyarországon a háziorvosok feladata a 65 év felettiek demencia irányába mutató problémáinak felismerése. Emellett mind a pszichiátriai, mind a neurológiai fekvő- és járóbeteg-ellátó intézmények és a magánpraxis is kivizsgál, diagnosztizál, gondoz betegeket. Magyarországon a specializált memóriaambulanciák száma kevés, és ezek is döntően a ritkább és súlyosabb esetek kivizsgálására és gondozására fókuszálnak.

Magyarországon a világon rendelkezésre álló Alzheimer-gyógyszerek többsége elérhető és használható a betegek számára. Jelenleg az Alzheimer-kórnak oki terápiája nem létezik, a meglévő, közel harminc éve ismert gyógyszeres megoldási lehetőségek a betegség lefolyását tudják lassítani (akár 2-4 évvel) és bizonyos tünetek intenzitását csökkenteni. A betegek és a hozzátartozók számára ez nagyon sokat jelent. Ennek ellenére kezelési nihilizmus tapasztalható még a szakemberek között is, azaz még a rendelkezésre álló kezelési formák alkalmazását is elutasítják, vagy negatívan beszélnek róla, mert nem oki a kezelés.

A demenciák szűrését az egész lakosságra vonatkozólag a világ legfejlettebb egészségügyi szolgáltatást nyújtó országai sem tudják vállalni költséghatékonysági és a szolgáltatásszervezési nehézségek miatt. Az Alzheimer-kór korai felismerésére ma már Magyarországon is elérhetők a világszerte használt és elfogadott, vér- és vizeletminták elemzésén alapuló gyorstesztek. A klinikai diagnózis azonban nemcsak a vizsgálati eredményeken, hanem a beteg tünetein és a neuropszichiátriai tesztek eredményein is múlik, és szakorvosi feladat. A demencia diagnosztizálása a beteg számára súlyos stigmatizáló tényező lehet. A rák, a daganatos megbetegedés hasonló mértékű pszichés terhet jelent, ezért a különböző szűrési programokban részt vevők hajlandósága a további kivizsgálás és a pontos diagnózis iránt világszerte nagyon alacsony.

A Szegedi Tudományegyetemen munkatársaim, illetve kutatócsoportunk közreműködésével több mint tíz éve dolgozunk egy olyan beszédelemző programon, mely segíthet a demenciák korai gondolkodási és beszédtüneteinek felismerésében, szűrésében. Megfigyeléseink szerint már a kognitív hanyatlás korai szakaszában megjelennek a beszéd tempójának sajátos változásai, melyeket a mesterségesintelligencia-alapú beszédelemzéssel ma már automatizáltan mérni tudunk. Az általunk fejlesztett beszédalapú demenciaszűrő teszt, a Speech-Gap Teszt hazai és nemzetközi szabadalom, melynek klinikai kipróbálása jelenleg is zajlik, ígéretes eredményekkel. Kutatásaink szerint a teszt nemcsak magyar, hanem más nyelveken is érzékeny, költséghatékony felismerőeszköz lehet, amely megkönnyíti a túlterhelt egészségügyi ellátórendszer munkáját.

Ez a könyv úttörő értékű, hiszen összefoglalja a demenciák életmóddal befolyásolható, megelőzhető rizikóit, és konkrét tanácsokkal szolgál az egyes rizikótényezők demenciák megelőzésében való használhatóságáról.

A könyv egyúttal hiánypótló segítséget is jelent az agybarát életmódhoz. Megtanít bennünket arra, hogy jóllehet a demenciák (bár nem szükségszerűen) az időskor betegségei, megelőzésüket az agybarát életmód megvalósításával már gyerekkorunktól gyakorolhatjuk.

Az agybarát életmód valóban segít. Ma már számos európai és nemzetközi vizsgálat igazolta, hogy a demenciák gyakorisága a rizikótényezők módosításával csökkenthető, befolyásolható, tehát van remény, van mit tennünk. Az Európai Unió és az Európai Alzheimer Társaság (Alzheimer Europe) számos kutatást és programot indított az agybarát életért a demencia ellen. Ezekhez a magyarországi szervezetek is csatlakoztak. Magyarországon többek között a „Gondosóra program” keretében kaphatnak az idősek segítséget. A magyarországi Alzheimer Cafék rendezvényein mind a betegek, mind a hozzátartozók támogató csoportokhoz és információs lehetőségekhez, valamint konkrét segítséghez is juthatnak.

Biztatom az olvasókat, hogy másoknak és korosztálytól függetlenül is ajánlják ezt az olvasmányt, mely mindannyiunknak segíthet a demenciák rizikóinak csökkentésében, a nyugalmas, boldog időskor megvalósításában. Ne feledkezzünk meg azonban a leglényegesebbről: mindez agybarát életet igényel.

Kálmán János

Irodalom

Mi a kogníció, és mi számít normálisnak?

Krause, M. von – Radev, Stefan T. – Voss, A. (2022) Mental speed is high until age 60 as revealed by analysis of over a million participants. Nature Human Behaviour, 6 (5), 700–708.

Ritchie K. (1997) Eugeria, longevity and normal ageing. British Journal of Psychiatry, 171, 501.

Mi a demencia?

Gjøra, L. – Strand, B. H. – Bergh, S. – Borza, T. – Braekhus, A. – Engedal, K. et al. (2021) Current and future prevalence estimates of mild cognitive impairment, dementia, and its subtypes in a population-based sample of people 70 years and older in Norway: The HUNT study. Journal of Alzheimer’s Disease: JAD, 79 (3), 1213–26.

Statistikkbanken. Ss. 05375 (2022). Forventet gjenstående levetid, etter kjønn og alder 1986–2021. Statistisk sentralbyrå. »ssb.no«

Kutatás a béta-amiloid után

Orgogozo, J. M. – Gilman, S. – Dartigues, J. F. – Laurent, B. – Puel, M. – Kirby, L. C. et al. (2003) Subacute meningoencephalitis in a subset of patients with AD after Abeta42 immunization. Neurology, 61 (1), 46–54.

Sinha, P. – Barocas, J. A. (2022) Cost-effectiveness of aducanumab to prevent Alzheimer’s disease progression at current list price. Alzheimers Dement (N Y), 8 (1), e12256.

A kezeléstől a megelőzésig

Livingston, G. – Huntley, J. – Sommerlad, A. – Ames, D. – Ballard, C. – Banerjee, S. et al. (2020) Dementia prevention, intervention, and care: 2020 report of the Lancet Commission. Lancet, 396 (10248), 413–46.

Livingston, G. – Sommerlad, A. – Orgeta, V. – Costafreda, S. G. – Huntley, J. – Ames, D. et al. (2017) Dementia prevention, intervention, and care. Lancet, 390 (10113), 2673–734.

Iskolázottság és agytréning

Groot, C. – van Loenhoud, A. C. – Barkhof, F. – van Berckel, B. N. M. – Koene, T. – Teunissen, C. C. et al. (2018) Differential effects of cognitive reserve and brain reserve on cognition in Alzheimer disease. Neurology, 90 (2), e149–e156.

Stern, Y. – Barnes, C. A. – Grady, C. – Jones, R. N. – Raz, N. (2019) Brain reserve, cognitive reserve, compensation, and maintenance: operationalization, validity, and mechanisms of cognitive resilience. Neurobiol Aging, 83, 124–9.

Hallás

Engdahl, B. – Strand, B. H. – Aarhus, L. (2021) Better hearing in Norway: A comparison of two HUNT cohorts 20 years apart. Ear and Hearing, 42 (1), 42–52.

Liang, Z. – Li, A. – Xu, Y. – Qian, X. – Gao, X. (2021) Hearing loss and dementia: A meta-analysis of prospective cohort studies. Front Aging Neurosci, 13, 695117.

Fejsérülések

Football Association (FA) (2021). English Football Introduces New Heading Guidance for Heading ahead of 2021–22 Season. »thepfa.com«

Lee, E. B. – Kinch, K. – Johnson, V. E. – Trojanowski, J. Q. – Smith, D. H. – Stewart, W. (2019) Chronic traumatic encephalopathy is a common co-morbidity, but less frequent primary dementia in former soccer and rugby players. Acta Neuropathol, 138 (3), 389–99.

Mackay, D. F. – Russell, E. R. – Stewart, K. – MacLean, J. A. – Pell, J. P. – Stewart, W. (2019) Neurodegenerative disease mortality among former professional soccer players. New England Journal of Medicine, 381 (19), 1801–8.

Martland, H.S. (1928) Punch Drunk. Journal of the American Medical Association, 91 (15), 1103–7.

Mez, J. – Daneshvar, D. H. – Kiernan, P. T. – Abdolmohammadi, B. – Alvarez, V. E. – Huber, B. R. et al. (2017) Clinicopathological evaluation of chronic traumatic encephalopathy in players of american football. JAMA, 318 (4), 360–70.

NRK (2019). NFF reagerer på heade-forbud: – Hysterisk. »nrk.no«

Reuters (2020). Soccer-Nobby Stiles’ brain injury caused by heading ball: doctor. »reuters.com«

Vérnyomás

Folkehelseinstituttet. Indikatorer for smittsomme sykdommer. (2017) Høyt blodtrykk (indikator 11). Oslo, Norway: Folkehelseinstituttet [16.02.21]. »fhi.no«

Selbæk, G. – Stuebs, J. – Engedal, K. – Hachinski, V. – Hestad, K. – Trevino, C. S. et al. (2022) Blood pressure trajectories over 35 years and dementia risk: A retrospective study: The HUNT study. Frontiers in Aging Neuroscience, 14.

Tsugane, S. (2021) Why has Japan become the world’s most long-lived country: Insights from a food and nutrition perspective. European Journal of Clinical Nutrition, 75 (6), 921–8.

Ungvari, Z. – Toth, P. – Tarantini, S. – Prodan, C. I. – Sorond, F. – Merkely, B. et al. (2021) Hypertension-induced cognitive impairment: from pathophysiology to public health. Nature Review Nephrology, 17 (10), 639–54.

Walker, K. A. – Power, M. C. – Gottesman, R. F. (2017) Defining the relationship between hypertension, cognitive decline, and dementia: A review. Current Hypertension Reports, 19 (3), 24.

Alkohol

Bye, E. K. – Rossow, I. M. (2018) Alkoholbruk i den voksne befolkningen. Oslo, Norway: Folkehelseinstituttet [04.01.2022]. »fhi.no«

Orgogozo, J. M. – Dartigues, J. F. – Lafont, S. – Letenneur, L. – Commenges, D. – Salamon, R. et al. (1997) Wine consumption and dementia in the elderly: A prospective community study in the Bordeaux area. Rev Neurol (Paris), 153 (3), 185–92.

Tigerstedt, C. – Agahi, N. – Bye, E. K. – Ekholm, O. – Härkönen, J. – Jensen, H. R. et al. (2020) Comparing older people’s drinking habits in four Nordic countries: Summary of the thematic issue. Nordisk Alkohol Nark, 37 (5), 434–43.

Topiwala, A. – Allan, C. L. – Valkanova, V. – Zsoldos, E. – Filippini, N. – Sexton, C. et al. (2017) Moderate alcohol consumption as risk factor for adverse brain outcomes and cognitive decline: Longitudinal cohort study. BMJ, 357, j2353.

Testsúly

HelseNorge (2020) Kroppsmasseindeks og midjemål Oslo. Norway, Oslo. »helsenorge.no«

Kivimäki, M. – Luukkonen, R. – Batty, G. D. – Ferrie, J. E. – Pentti, J. – Nyberg, S. T. et al. (2018) Body mass index and risk of dementia: Analysis of individual-level data from 1.3 million individuals. Alzheimer’s & Dementia: The Journal of the Alzheimer’s Association, 14 (5), 601–9.

Ma, Y. – Ajnakina, O. – Steptoe, A. – Cadar, D. (2020) Higher risk of dementia in English older individuals who are overweight or obese. International Journal of Epidemiology, 49 (4), 1353–1365.

NRK (2018) Nå er 7 av 10 nordmenn overvektige [15.09.22]. »nrk.no«

Qizilbash, N. – Gregson, J. – Johnson, M. E. – Pearce, N. – Douglas, I. – Wing, K. et al. (2015) BMI and risk of dementia in two million people over two decades: A retrospective cohort study. Lancet Diabetes Endocrinol, 3 (6), 431–6.

Ross, R. – Neeland, I. J. – Yamashita, S. – Shai, I. – Seidell, J. – Magni, P. et al. (2020) Waist circumference as a vital sign in clinical practice: A Consensus Statement from the IAS and ICCR Working Group on Visceral Obesity. Nature Reviews Endocrinology, 16 (3), 177–89.

Strand, B. H. – Wills, A. K. – Langballe, E. M. – Rosness, T. A. – Engedal, K. – Bjertness, E. (2017) Weight change in midlife and risk of mortality from dementia up to 35 years later. The Journals of Gerontology: Series A, Biological Sciences and Medical Sciences, 72 (6), 855–60.

WHO. Fact sheet (2021) Obesity and overweight, WHO. »who.int«

Wise, J. (2022) Advise adults to keep waist size to less than half their height, says NICE. BMJ, 377, o933.

Dohányzás

Cataldo, J. K. – Prochaska, J. J. – Glantz, S. A. (2010) Cigarette smoking is a risk factor for Alzheimer’s disease: An analysis controlling for tobacco industry affiliation. JAlzheimersDis, 19 (2), 465–80. »ssb.no«

Janssen, F. (2020) Changing contribution of smoking to the sex differences in life expectancy in Europe, 1950–2014. Eur J Epidemiol, 35 (9), 835–41.

Lu, Y. – Sugawara, Y. – Zhang, S. – Tomata, Y. – Tsuji, I. (2020) Smoking cessation and incident dementia in elderly Japanese: The Ohsaki Cohort 2006 Study. Eur J Epidemiol, 35 (9) 851–60.

New York Times (2019) Robert Norris, Marlboro Man Who Didn’t Smoke, Dies at 90. New York, USA. »nytimes.com«

Statistisk sentralbyrå (2021) Middelaldrende røyker som før. Statistisk sentralbyrå.

WHO. Fact sheet (2022) Tobacco. »who.int«

Depresszió

Barnes, D. E. – Yaffe, K. – Byers, A. L. – McCormick, M. – Schaefer, C. – Whitmer, R. A. (2012) Midlife vs late-life depressive symptoms and risk of dementia: Differential effects for Alzheimer disease and vascular dementia. Arch Gen Psychiatry, 69 (5), 493–8.

Friedrich, M. J. (2017) Depression is the leading cause of disability around the world. JAMA, 317 (15), 1517.

Harerimana, N. V. – Liu, Y. – Gerasimov, E. S. – Duong, D. – Beach, T. G. – Reiman, E. M. et al. (2022) Genetic evidence supporting a causal role of depression in Alzheimer’s disease. Biological Psychiatry, 92 (1), 25–33.

Yang, W. – Li, X. – Pan, K. Y. – Yang, R. – Song, R. – Qi, X. et al. (2021) Association of life-course depression with the risk of dementia in late life: A nationwide twin study. Alzheimer’s & Dementia: The Journal of the Alzheimer’s Association, 17 (8), 1383–90.

Társas kapcsolatok és magány

Helse- og omsorgsdepartementet (2019) Saman mot einsemd – Regjeringa sin strategi for å førebyggje einsemd (2019–2023). In Folkehelsemeldinga. Gode liv i et trygt samfunn. Meld St.19. (2018–2019). Helse- og omsorgsdepartementet. »regjeringen.no«

Shen, C. – Rolls, E. – Cheng, W. – Kang, J. – Dong, G. – Xie, C. et al. (2022) Associations of social isolation and loneliness with later dementia. Neurology, 99 (2) e164–e175.

Sutin, A. R. – Stephan, Y. – Luchetti, M. – Terracciano, A. (2020) Loneliness and risk of dementia. J Gerontol B Psychol Sci Soc Sci, 75 (7), 1414–22.

Fizikai aktivitás

Helsedirektoratet. Nasjonale faglige råd (2019) Fysisk aktivitet i forebygging og behandling: Helsedirektoratet [09.05.2022]. »helsedirektoratet.no«

Horder, H. – Johansson, L. – Guo, X. – Grimby, G. – Kern, S. – Ostling, S. et al. (2018) Midlife cardiovascular fitness and dementia: A 44-year longitudinal population study in women. Neurology, 90 (15), e1298–e1305.

Iso-Markku, P. – Kujala, U. M. – Knittle, K. – Polet, J. – Vuoksimaa, E. – Waller, K. (2022) Physical activity as a protective factor for dementia and Alzheimer’s disease: Systematic review, meta-analysis and quality assessment of cohort and case-control studies. Br J Sports Med, 56 (12), 701–9.

Kivimaki, M. – Singh-Manoux, A. – Pentti, J. – Sabia, S. – Nyberg, S. T. – Alfredsson, L. et al. (2019) Physical inactivity, cardiometabolic disease, and risk of dementia: An individual-participant meta-analysis. BMJ, 365, l1495.

Morland, C. – Andersson, K. A. – Haugen, Ø. P. – Hadzic, A. – Kleppa, L. – Gille, A. et al. (2017) Exercise induces cerebral VEGF and angiogenesis via the lactate receptor HCAR1. Nature Communications, 8, 15557.

Nystad, W. Folkehelseinstituttet. Folkehelserapporten (2014). Fysisk aktivitet i Norge [20.05.2022]. »fhi.no«

Tari, A. R. – Norevik, C. S. – Scrimgeour, N. R. – Kobro-Flatmoen, A. – Storm-Mathisen, J. – Bergersen, L. H. et al. (2019) Are the neuroprotective effects of exercise training systemically mediated? Prog Cardiovasc Dis, 62 (2), 94–101.

Légszennyezettség

Calderón-Garcidueñas, L. – Azzarelli, B. – Acuna, H. – Garcia, R. – Gambling, T. M. – Osnaya, N. et al. (2002) Air pollution and brain damage. Toxicol Pathol, 30 (3), 373–89.

Calderón-Garcidueñas, L. – Torres-Jardón, R. – Kulesza, R. J. – Mansour, Y. – González-González, L. O. – Gónzalez-Maciel, A. et al. (2020) Alzheimer disease starts in childhood in polluted Metropolitan Mexico City: A major health crisis in progress. Environmental Research, 183, 109137.

Cantuaria, M. L. – Waldorff, F. B. – Wermuth, L. – Pedersen, E. R. – Poulsen, A. H. – Thacher, J. D. et al. (2021) Residential exposure to transportation noise in Denmark and incidence of dementia: National cohort study. BMJ, 374, n1954.

Furlong, M. A. – Alexander, G. E. – Klimentidis, Y. C. – Raichlen, D. A. (2021) Association of Air Pollution and physical activity with brain volumes. Neurology, 98 (4), e416–e426.

Låg, M. – Bølling, A. K. (2014) Folkehelseinstituttet. Folkehelserapporten. Luftforurensning i Norge [11.02.2022]. »fhi.no«

Martinez, J. (2019) Great Smog of London: Environmental disaster, England, United Kingdom [1952]. Britannica [28.11.2021]. »britannica.com«

Semmens, E. O. – Leary, C. S. – Fitzpatrick, A. L. – Ilango, S. D. – Park, C. – Adam, C. E. et al. (2023) Air pollution and dementia in older adults in the Ginkgo Evaluation of Memory Study. Alzheimer’s & Dementia: The Journal of the Alzheimer’s Association, 19 (2), 549–59.

Wang, X. – Younan, D. – Millstein, J. – Petkus, A.J. – Garcia, E. – Beavers, D. P. et al. (2022) Association of improved air quality with lower dementia risk in older women. Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America, 119 (2).

Weuve, J. – Bennett, E. E. – Ranker, L. – Gianattasio, K. Z. – Pedde, M. – Adar, S. D. et al. (2021) Exposure to air pollution in relation to risk of dementia and related outcomes: An updated systematic review of the epidemiological literature. Environ Health Perspect, 129 (9), 96001.

Diabétesz

Åsvold, B. O. (2022) Diabetes. Det store norske leksikon [30.06.2022]. »sml.snl.no«

Barbiellini Amidei, C. – Fayosse, A. – Dumurgier, J. – Machado-Fragua, M. D. – Tabak, A. G. – van Sloten, T. et al. (2021) Association between age at diabetes onset and subsequent risk of dementia. JAMA, 325 (16), 1640–9.

Biessels, G.J. – Despa, F. (2018) Cognitive decline and dementia in diabetes mellitus: mechanisms and clinical implications. Nature Reviews Endocrinology, 14 (10), 591–604.

Whitmer, R. A. – Gilsanz, P. – Quesenberry, C. P. – Karter, A. J. – Lacy, M. E. (2021) Association of type 1 diabetes and hypoglycemic and hyperglycemic events and risk of dementia. Neurology, 97 (3), e275–e283.

Táplálkozás

Beydoun, M. A. – Beydoun, H. A. – Fanelli-Kuczmarski, M. T. – Weiss, J. – Hossain, S. – Canas, J. A. et al. (2022) Association of serum antioxidant vitamins and carotenoids with incident Alzheimer disease and all-cause dementia among US adults. Neurology, 98 (21), e2150–e2162.

Helsedirektoratet (2019) Helsedirektoratets kostråd. »helsenorge.no«

Jennings, A. – Cunnane, S. C. – Minihane, A. M. (2020) Can nutrition support healthy cognitive ageing and reduce dementia risk? BMJ, 369, m2269.

Scarmeas, N. – Anastasiou, C. A. – Yannakoulia, M. (2018) Nutrition and prevention of cognitive impairment. Lancet Neurol, 17 (11), 1006–15.

Zhang, H. – Greenwood, D. C. – Risch, H. A. – Bunce, D. – Hardie, L. J. – Cade, J. E. (2021) Meat consumption and risk of incident dementia: Cohort study of 493,888 UK Biobank participants. Am J Clin Nutr, 114 (1), 175–84.

Alvás

Dawson, D. – Reid, K. (1997) Fatigue, alcohol and performance impairment. Nature, 388 (6639), 235.

Eide, P. K. – Vinje, V. – Pripp, A. H. – Mardal, K.-A. – Ringstad, G. (2021) Sleep deprivation impairs molecular clearance from the human brain. Brain, 144 (3), 863–74.

Nedergaard, M. – Goldman, S. A. (2020) Glymphatic failure as a final common pathway to dementia. Science, 370 (6512), 50–6.

Sabia, S. – Fayosse, A. – Dumurgier, J. – van Hees, V. T. – Paquet, C. – Sommerlad, A. et al. (2021) Association of sleep duration in middle and old age with incidence of dementia. Nature Communications, 12 (1), 2289.

Sivertsen, B. (2014) Folkehelserapporten. Søvnvansker i Norge. Folkehelseinstituttet [08.11.2021]. »fhi.no«

Xu, W. – Tan, C. C. – Zou, J. J. – Cao, X. P. – Tan, L. (2020) Sleep problems and risk of all-cause cognitive decline or dementia: An updated systematic review and meta-analysis. Journal of Neurology, Neurosurgery, and Psychiatry, 91 (3), 236–44.

Egyéb kockázati tényezők

Aschwanden, D. – Strickhouser, J. E. – Luchetti, M. – Stephan, Y. – Sutin, A. R. – Terracciano, A. (2021) Is personality associated with dementia risk? A meta-analytic investigation. Ageing Research Reviews, 67, 101269.

Choi, S. – Kim, K. – Chang, J. – Kim, S. M. – Kim, S. J. – Cho, H. J. et al. (2019) Association of chronic periodontitis on Alzheimer’s disease or vascular dementia. J Am Geriatr Soc, 67 (6), 1234–9.

Ehrlich, J. R. – Goldstein, J. – Swenor, B. K. – Whitson, H. – Langa, K. M. – Veliz, P. (2022) Addition of vision impairment to a life-course model of potentially modifiable dementia risk factors in the US. JAMA Neurology, 79 (6), 623–6.

Fong, T. G. – Inouye, S. K. (2022) The inter-relationship between delirium and dementia: The importance of delirium prevention. Nature Reviews Neurology, 18 (10), 579–96.

Goldberg, T. E. – Chen, C. – Wang, Y. – Jung, E. – Swanson, A. – Ing, C. et al. (2020) Association of delirium with long-term cognitive decline: A meta-analysis. JAMA Neurology, 77 (11), 1373–81.

Hu, H. Y. – Wu, B. S. – Ou, Y. N. – Ma, Y. H. – Huang, Y. Y. – Cheng, W. et al. (2022) Tea consumption and risk of incident dementia: A prospective cohort study of 377 592 UK Biobank participants. Transl Psychiatry, 12 (1), 171.

Leighton, S. P. – Herron, J. W. – Jackson, E. – Sheridan, M. – Deligianni, F. – Cavanagh, J. (2022) Delirium and the risk of developing dementia: A cohort study of 12 949 patients. Journal of Neurology, Neurosurgery, and Psychiatry, 93 (8), 822–7.

Levy, B. R. – Slade, M. D. – Pietrzak, R. H. – Ferrucci, L. (2018) Positive age beliefs protect against dementia even among elders with high-risk gene. PloS ONE, 13 (2), e0191004.

Linard, M. – Bezin, J. – Hucteau, E. – Joly, P. – Garrigue, I. – Dartigues, J.-F. et al. (2022) Antiherpetic drugs: A potential way to prevent Alzheimer’s disease? Alzheimer’s Research & Therapy, 14 (1), 3.

Lupien, S. J. – Juster, R. P. – Raymond, C. – Marin, M. F. (2018) The effects of chronic stress on the human brain: From neurotoxicity, to vulnerability, to opportunity. Front Neuroendocrinol, 49, 91–105.

Nabe-Nielsen, K. – Rod, N. H. – Hansen, A. M. – Prescott, E. – Grynderup, M. B. – Islamoska, S. et al. (2020) Perceived stress and dementia: Results from the Copenhagen city heart study. Aging Ment Health, 24 (11), 1828–36.

Paik, J.-S. – Ha, M. – Jung, Y. H. – Kim, G.-H. – Han, K.-D. – Kim, H.-S. et al. (2020) Low vision and the risk of dementia: A nationwide population-based cohort study. Scientific Reports, 10 (1), 9109.

Richmond-Rakerd, L. S. – D’Souza, S. – Milne, B. J. – Caspi, A. – Moffitt, T. E. (2022) Longitudinal associations of mental disorders with dementia: 30-Year Analysis of 1.7 million New Zealand citizens. JAMA Psychiatry, 79 (4), 333–40.

Stafford, J. – Chung, W. T. – Sommerlad, A. – Kirkbride, J. B. – Howard, R. (2022) Psychiatric disorders and risk of subsequent dementia: Systematic review and meta-analysis of longitudinal studies. Int J Geriatr Psychiatry, 37 (5). »doi.org«

Tai, X. Y. – Veldsman, M. – Lyall, D. M. – Littlejohns, T. J. – Langa, K. M. – Husain, M. et al. (2022) Cardiometabolic multimorbidity, genetic risk, and dementia: A prospective cohort study. Lancet Healthy Longev, 3 (6), e428–e436.

Zarifkar, P. – Peinkhofer, C. – Benros, M. E. – Kondziella, D. (2022) Frequency of neurological diseases after COVID-19, influenza A/B and bacterial pneumonia. Frontiers in Neurology, 13, 904796.

Zhang, Y. – Yang, H. – Li, S. – Li, W. D. – Wang, Y. (2021) Consumption of coffee and tea and risk of developing stroke, dementia, and poststroke dementia: A cohort study in the UK Biobank. PLoS Med, 18 (11), e1003830.

Egy kockázati tényező ritkán jár egyedül

Deckers, K. – Cadar, D. – van Boxtel, M. P. J. – Verhey, F. R. J. – Steptoe, A. – Koehler, S. (2017) Socioeconomic inequalities in dementia risk explained by modifiable risk factors: Findings from the English longitudinal study of ageing. Alzheimer’s & Dementia: The Journal of the Alzheimer’s Association, 13 (7), P196.

Peters, R. – Booth, A. – Rockwood, K. – Peters, J. – D’Este, C. – Anstey, K. J. (2019) Combining modifiable risk factors and risk of dementia: A systematic review and meta-analysis. BMJ Open, 9 (1), e022846.

Powell, D. S. – Brenowitz, W. D. – Yaffe, K. – Armstrong, N. M. – Reed, N. S. – Lin, F. R. et al. (2022) Examining the combined estimated effects of hearing loss and depressive symptoms on risk of cognitive decline and incident dementia. J Gerontol B Psychol Sci Soc Sci, 77 (5), 839–49.

Sindi, S. – Calov, E. – Fokkens, J. – Ngandu, T. – Soininen, H. – Tuomilehto, J. et al. (2015) The CAIDE Dementia Risk Score App: The development of an evidence-based mobile application to predict the risk of dementia. Alzheimer’s & Dementia: Diagnosis, Assessment & Disease Monitoring, 1 (3), 328–33.

Syse, A. – Grøholt, E. K. – Madsen, C. – Aarø, L. E. – Strand, B. H. – Næss, Ø. E. (2014) Folkehelserapporten. Sosiale helseforskjeller i Norge. Oslo, Norway: Folkehelseinstituttet [16.09.2022]. »fhi.no«

Tai, X. Y. – Veldsman, M. – Lyall, D. M. – Littlejohns, T. J. – Langa, K. M. – Husain, M. et al. (2022) Cardiometabolic multimorbidity, genetic risk, and dementia: A prospective cohort study. Lancet Healthy Longev, 3 (6), e428–e436.

Vos, S. J. B. – van Boxtel, M. – Schiepers, O. – Deckers, K. – de Vugt, M. – Carriere, I. et al. (2016) Modifiable risk factors for prevention of dementia in midlife and late life: The LIBRA index. Alzheimer’s & Dementia: The Journal of the Alzheimer’s Association, 12 (7), P295–P296.

A jó hír mellékhatásai

Vos, S. J. B. – van Boxtel, M. – Schiepers, O. – Deckers, K. – de Vugt, M. – Carriere, I. et al. (2016) Modifiable risk factors for prevention of dementia in midlife and late life: The LIBRA index. Alzheimer’s & Dementia: The Journal of the Alzheimer’s Association, 12 (7), P295–P296.

A kockázati tényezők és én

GBD Dementia Forecasting Collaborators (2022) Estimation of the global prevalence of dementia in 2019 and forecasted prevalence in 2050: An analysis for the Global Burden of Disease Study 2019. The Lancet Public Health, 7 (2), e105–e125.

Kjelvik, G. – Rokstad, A. M. M. – Stuebs J. – Thingstad, P. – Deckers, K. – Köhler, S. et al. (2022) Public knowledge about dementia risk reduction in Norway. BMC public health, 22 (1), 2046.

Øvrebø, B. (2019) Avgifter på mat- og drikkevarer som folkehelsetiltak – noe å vurdere? Norsk tidsskrift for ernæring, 17 (2), 1–17.

Steyaert, J. – Deckers, K. – Smits, C. – Fox, C. – Thyrian, R. – Jeon, Y. H. et al. (2021) Putting primary prevention of dementia on everybody’s agenda. Aging Ment Health, 25 (8), 1376–80.

Jegyzetek

1 Magyarországon külföldi epidemiológiai adatok alapján ma 100 000-nél is több Alzheimer-beteg valószínűsíthető, akiknek száma 2050-re 150-200 000-re nőhet – a lekt.

Typotex Kiadó
Alapította Votisky Zsuzsa, 1989
A kiadó az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók
és Könyvterjesztők Egyesületének tagja.

Kedves Olvasó!
Köszönjük, hogy kínálatunkból választott olvasnivalót! Újabb kiadványainkról, akcióinkról a typotex.hu és a facebook.com/typotexkiado oldalakon értesülhet.

ISBN 978 963 493 307 6

Felhasznált betűtípusok:
Noto Serif, Roboto – SIL OFL

www.interkonyv.hu