A Sétakönyvek-sorozat eddigi kötetei:

Maczó Balázs

Séták a Szent István park körül – Újlipótváros modern épületei

Maczó Balázs

Terézvárosi barangolás – Szecessziós házak a Nagykörúton túl

Deák Judit

A Vurstlitól a Magyar Zene Házáig – Séták a Városligetben

Maczó Balázs

A rejtelmes Népszínház utca – és egykori lakói

Deák Judit

Budapest tündérkertje – A Margit-sziget

Morcsányi Elza

Végig az Andrássy úton – A sugárút legendás történetei

Morcsányi Elza

Barangolás Szentendrén – Történetek a művészetek városából

© Maczó Balázs, 2025

Fotók © Bujnovszky Tamás, 2025

© Athenaeum, 2025

Kiadta az Athenaeum Kiadó,

az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja.

1086 Budapest, Dankó u. 4–8.

Tel.: 1-235-5020

www.athenaeum.hu

www.facebook.com/athenaeumkiado

Köszönjük a Fortepan, a Fővárosi Szabó Ervin Könyvtár Budapest Gyűjteménye és a Budapesti Történeti Múzeum Kiscelli Múzeum hozzájárulását fényképeik közléséhez.

A kötet megjelenését a BTM Kiscelli Múzeum támogatta.

ISBN 978 963 543 590 6

ISSN 2939 8851

Felelős kiadó: Dian Viktória

Felelős szerkesztő: Kertész Edina

Szerkesztette: Helfrich Judit

Műszaki vezető: Dubecz Adrienn

Korrektor: Kütsön Nikolett

Borító: Herbszt László

Elektronikus változat

eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

Készítette: Ambrose Montanus

Tartalom

A vadvizes lapálytól a forgalmas útkereszteződésig

Eiffel tér

A Nyugati pályaudvar emléktáblái

McDonald’s és szépirodalom? Igen!

Pályaudvar házszámmal – A Nyugati

Az első villamos

Hazánk első indóháza

Álmélkodás I.

A Nyufó és társai

Jókai utca 40.

Jókai utca 34.

Lóvasút

Bajcsy-Zsilinszky út 57.

Bajcsy-Zsilinszky út 59.

Bajcsy-Zsilinszky út 63.

Bajcsy-Zsilinszky út 65.

London szálloda

Álmélkodás II.

Mit hoztak az 1920-as évek?

„Az” Ilkovics

A kétes hírű Westend-ház

Banántorony a banánszigeten

Álmélkodás III.

Aluljáró-labirintus

Újra fent!

Tízemeletnyi Skála áruház

A Marx téri felüljáró híd

Nyugati tér 4.

Nyugati tér 5.

Álmélkodás IV.

Nyugati tér 6.

Nyugati tér 7.

Nyugati tér 8.

Nyugati tér 9.

Kapu a városra

Jegyzetek

⮤ A Nyugati pályaudvar nyugati pavilonja.

A vadvizes lapálytól a forgalmas útkereszteződésig

Nyugati tér. Erről a helyről a budapestiek legtöbbjének a nyüzsgés, a rohanás, az „ússzuk meg valahogy” érzés jut az eszébe. Pedig a pesti városrész legizgalmasabb környékéről van szó, ami nemcsak sok szép látnivalót tartogat, de rengeteg izgalmas történetet is. Ez a könyv azért született meg, hogy bebizonyítsa, a város e nyughatatlan pontján is érdemes lelassítanunk, hogy meglássuk és meghalljuk, miről mesélnek az utcakövek, épületek.

Jelen írás alapját a Budapesti Történeti Múzeum Kiscelli Múzeumában 2023-ban megrendezett Nyugati tér – Kapu a városra című időszaki kiállítás adja. A kiállítás annak apropóján született meg, hogy akkoriban volt negyven éve annak, hogy a tér elnyerte a mai arculatát.

A Nyugati tér Budapestnek talán a legkevésbé látványos tere. Valójában egy nagy útkereszteződés, amelyet az elmúlt évtizedek során próbáltak ugyan teresíteni, de a rajta áthaladó óriási forgalom miatt ezt nem igazán tudjuk élvezni. Mindig is a főváros legnagyobb forgalmat lebonyolító terének számított, és emiatt megkerülhetetlen a közlekedéstörténeti szerepe is. Három kerület – az V., a VI. és a XIII. – metszéspontjában helyezkedik el, mondhatni, három világ határán, és ha meg akarunk ismerkedni vele, akkor ennek az egész városrésznek a történetét figyelembe kell vennünk.

A tér kialakulásának nincs igazán kezdete: folyamata van. A területen már a középkorban is vezetett egy országút, amely a középkori Pestet (ami lényegében a mai Belváros) kötötte össze az északi országrésszel. Az út nyomvonala idővel állandósult (ez a mai Bajcsy-Zsilinszky és a Váci út), és végül ezen alakult ki a Nyugati tér. Pest egyik legfontosabb útvonala volt ez, városi és átmenő forgalmat egyaránt lebonyolított, Vác és azon túl Nagyszombat, Pozsony, Bécs irányába vezetett.

Ezért is kapta az útvonal a Váci országút nevet. Sokáig a mai Bajcsy-Zsilinszky utat is Váci körútnak nevezték, és a belvárosi bevásárlóutcával, a Váci utcával egy útvonalként szelte át Pest lakott és lakatlan városrészeit. A városvezetés 1879-ben elégelte meg az addigra egyre kaotikusabb helyzetet teremtő utcakígyót, és szakaszonként más közterületi jelleget adva az útvonalnak, megkülönböztette az utcát, a körutat és az utat.

Az 1720-as évektől több helytartótanácsi rendelet is született az országutak rendezése kapcsán. Ezekből megtudhatjuk, hogy a csupán földdel és kavicsokkal egyengetett útpálya nem igazán bizonyult tartósnak. Főleg a Nyugati tér előtti szakasz volt nagyon lapályos, itt a sóder egyszerűen elsüllyedt. Ráadásul a pesti síkság futóhomokja időnként áthatolhatatlan homoksivataggá változtatta ezt a területet. Mária Terézia rendeletére az 1760-as évektől árnyas akácfasor szegélyezte az útvonalat, leginkább azért, hogy a futóhomok ne akadályozza a közlekedést. Kicsit talán túlzó a megállapítás, de a Nyugati tér tényleges kialakulásában fontos szerepük volt az árvizeknek is, egészen pontosan a víz ellen való védekezésnek. Az ide befutó töltéseken kiépített utak ugyanis állandósították a tér útkereszteződés-jellegét, végső soron magát a teret. A globális felmelegedés, illetve a folyók erőszakos szabályozása előtt a Duna évente kétszer is megáradt, tavasszal és nyáron. A Nyugati tér környéke kifejezetten árvízveszélyes terület volt, mivel nemcsak nyugat felől a Duna, de északi irányból egy akkor még meglévő mellékág (egyes szakaszait Rákos-ároknak nevezték) vize is veszélyeztette. Az utóbbi ág a Dráva utca magasságában szakadt ki a folyamból, és körülbelül annak a mentén haladt egészen a mai Váci út vonaláig. Itt aztán délre fordult, és a Váci úttal párhuzamosan folyt a mai Nyugati térig, hogy keletre kanyarodva, gyakorlatilag a Nagykörút vonalán ölelje körbe Pest külterületét.

Ez a mellékág az északi irányból érkező árvizet gyakorlatilag már akkor bevezette Pest északi részére (a mai Vizafogó és Újlipótváros területére), amikor a fő folyamban még csak emelkedőben volt a víz. Amikor nyugat felől a Duna is kilépett a medréből, a két víztömeg pont valahol a mai Lipótváros, Újlipótváros és Terézváros találkozásánál csapott össze. Vagyis azon a területen, ahol a mai Nyugati teret is megtaláljuk. A víz leginkább akkor mutatta meg az erejét, amikor visszavonult. Pest altalaja, kiváltképp ezen a részen, könnyű szerkezetű, homokos, így kedvére formálhatta az ár. A nagy erejű sodrás eredményeképpen óriási, 10-15 méter mélységű gödrök keletkeztek itt, amelyekben akár hónapokig visszamaradt a vadvíz (a talajvíz eleve folyamatosan nagyon magasan állt). Az egész környék mocsaras, lápos terület volt, ahol bűzlött a poshadó víz, s szúnyogok milliói és vadállatok tették szinte élhetetlenné a városrészt.

Az árvízvédelmi munkák az 1740-es évektől kezdődtek. Ám ekkoriban a gátakat nem alapozták le kellőképpen, így nem is bizonyultak tartósnak. Az 1760-as években az északi dunai mellékágat elvágták a fő folyammedertől, és feltöltötték, igyekezvén elejét venni az északról a városra törő áradásoknak. 1775-ben minden addigi idők legnagyobb áradása után elhatározták a később Váci töltésnek nevezett gát megépítését a mai Váci út nyomvonalában, a Nyugati tértől a Lehel térig terjedő szakaszon. Ezzel akarták Terézvárost megvédeni a víztől. (Akkoriban még csak itt álltak házak, Lipótváros, Újlipótváros teljesen beépítetlen volt.) Sikerült is megóvni ezt a városrészt, mígnem 1799-ben az egykori mellékág laposabban fekvő betemetett medréből hatalmas árvíz zúdult a városra, és újra elárasztotta a külterületet.

A Duna egykori mellékágának helyzete egy 18. századi térképen. Az elszórtan elhelyezkedő házcsoport a hóhér lakóhelyét jelöli. BTM Kiscelli Múzeum Térkép-, Kézirat- és Nyomtatványgyűjtemény, ltsz.: 129

Az 1730-as években egyre több gazdaság, majorság létesült a Pacsirtamezőnek nevezett külvárosban (a mai Terézvárosban), amelyet részben a Váci országúton keresztül lehetett megközelíteni. A kertgazdaságba vezető utcák javarészt máig állandósultak (például Nagymező, Ó, Hajós utca stb.). A Nyugati tér kialakulása szempontjából a legfontosabb szerepe a Gyár (a mai Jókai) utcának volt.

A középkori falakon túli területből az északi rész épült be utolsóként, viszont ez volt az egyetlen tudatosan tervezett külvárosa Pestnek. Hamarosan a város leggazdagabb kereskedői kezdtek el itt építkezni. Az első városrendezési terveket Hild János dolgozta át az 1800-as évek legelején. Ő egészen a mai Szent István körútig megtervezte az utcahálózatot, azonban a Lipótvárosnak nevezett új városrész beépítése csupán a mai Arany János utcáig tartott. Azon túl egy óriási kaszárnyaépület zárta le a területet, ez volt az úgynevezett Újépület (Neugebäude, a mai Szabadság tér helyén). Tulajdonképpen ennek a védelmére készült el az első gát a Szent István körút nyomvonalán, amely meghatározó szereppel bírt a Nyugati tér történetében is.

A Nyugati tér tágabb környezetének ábrázolása egy 19. század eleji térképen. A térképen jól látszik a Waizner Damm, vagyis a Váci töltés. Később ennek a déli végéhez kapcsolódott derékszögben a Dunára merőleges gát a mai Szent István körút helyén. BTM Kiscelli Múzeum, Térkép-, Kézirat- és Nyomtatványgyűjtemény, ltsz.: L279

Ezután határozták el, hogy töltést emelnek a Dunára merőlegesen(!) is valahol a Szent István körút vonalában. (Később ezt a gátat nevezték Tüköry védgátnak – nemsokára elmesélem a történetét.) Erre azért volt szükség, hogy az észak felől betörő vizet megfogja, és ezzel valamennyire árvízmentesítse Lipótvárost, ahol ez idő tájt született meg az első városrendezési terv Hild János munkája révén. Az újonnan kialakított töltés a mai Nyugati tér területét útelágazássá tette. Itt találkozott ugyanis a Váci úti és a hozzá derékszögben csatlakozó, később Tükörynek nevezett gát. Mivel ezek jól kiemelt, kőalapozású védművek voltak, az év nagy részében stabil közlekedési útvonalként funkcionáltak. Ráadásul a városi tanács, mérnöki irányítás mellett, kiköveztette a Váci védgát országúti folytatását (a mai Bajcsy-Zsilinszky utat), így ez vált a korabeli Pest legmodernebb útjává. Ekkortájt állandósult a Valero-féle selyemgyárnak köszönhetően a mai Jókai utca vonala is. Pest első ipari üzeme ezen az útvonalon feküdt, és az akkori nevén Gyár utca vezetett egyenesen az üzem felé. A Nyugati tér elődjének tekinthető útkereszteződés megszületett, ahová és ahonnan már mind a négy égtáj felől, illetve felé vezettek utak.

A spanyol eredetű Valero család őse a 17. század végén katonaként került a Habsburg Birodalomba. Egyik leszármazottjuk, István az 1780-as években, a mai Király utca – Akácfa utca – Dob utca – Kürt utca által határolt részen építtette fel a textilüzemét. Később a hely szűknek bizonyult, ezért a gyár a Lipótváros északi részén emelt gyönyörű klasszicista épületbe költözött át, és itt működött 1851-ig. A Honvéd és a Markó utca sarkán ma is álló házat a Honvédség használja.

Sétánkat kezdjük az Eiffel téren, a McDonald’snak otthont adó pavilon melletti parkban!

Eiffel tér

Érdekes, többszintes tér ez, déli térfalán modern irodaház áll, amelynek a tövében teraszszerű sétány húzódik. Először térjünk be ide, és keressük meg a szemközti oldalon álló pályaudvar szimmetriatengelyét! Talán ritkán látjuk erről az oldaláról az épületet, ami innen úgy tűnik, mintha egy gyönyörű kastély lenne. Akár egy jól megtervezett francia úri lak, úgy tárul elénk középen a pénztárcsarnok, a körút felől a vendéglő pavilonja, jobb oldalon pedig ezzel szimmetrikusan az egykori posta épülete.

A Nyugati pályaudvar egykori indulási oldala az Eiffel tér felől.

De egyelőre ne ragadjunk le a pályaudvarnál, hanem nézzünk a mélybe! A tér nagy része ugyanis egy mélyedés, amelyről nem is gondolnánk, de bizony ez a gödör még a 18. század előtti időkből maradt ránk, az egykori árvizek mementójaként. Valaha ilyen mély árkok húzódtak mindenfelé, amerre csak a szem ellátott. Feltöltésükre a 19. századtól kezdve fokozatosan került sor, véglegesen az 1870-es években tüntették el őket, amikor elkezdődött a Nagykörút kiépítése. Városi legenda, hogy ez idő tájt csak úgy térhetett be a városba bárki az agglomerációból, ha egy kocsi földet is hozott magával. Ugyanakkor az Eiffel tér krátere alapján elképzelhetjük azt a gigászi munkát, amit a feltöltés jelentett… A pályaudvar itt azért is U alakú, mert kénytelen volt kikerülni a mélyedést. Az épület átadásakor egy gyönyörű sziklakertet is varázsoltak odalent.

A Nyugati pályaudvar a körút helyén tátongó gödrökkel.
Fortepan/Budapest Főváros Levéltára/Klösz György fényképei

Tereprendezés – „A városi mérnöki hivatal bizottmányi jelentése az uj épülettől a Tüköry védgátig terjedő térség tisztán tartása iránt azt mondja, hogy a bizottmány ámbár látott a Nádor-utczában egy örkatonát, kinek feladata e helyen a szemétlerakás meggátlását eszközölni, azonban ez egyént a bizottmány nem véli elegendőnek e czélra. A Tüköry védgáton például rettenetes rondaság észleltetett, az Újvilág czimü épület [egy szórakozóhely a Vígszínház közelében – megj.: MB] előtt nagymérvű szemétdombok léteznek – általában véve a Lipótváros e része Augeias istállójához hasonlít, melynek kitisztításához egy Herkules volna szükséges. Azért 1. Az ezen üres telkek valamennyi birtokosai kivétel nélkül szigorúan odautasitandók lennének, hogy telkeiket 4 hét alatt 7 láb magasságig nyúló palánkkal bekerítsék. 2. Meghagyandó lenne a kapitányságnak, hogy szigorú felügyeletet létesítsen az iránt, hogy fennjelzett vidéken bárminemű szemét, utczasepredék stb. többé le ne rakattassék. 3. Minden ez iránti kihágás után 2 forint büntetés szabattassék ki. 4. Jövőre a lipótvárosi utczák földes sepredékét a váczi és Tüköry töltés sarkán levő mély helyre, továbbá a váczi töltés mellé szállítsák, minden egyéb szemét s konyhahulladék pedig a Kerepesi-utra a homokbányához hordassék.”1

Sétáljunk át az Eiffel tér túloldalára, a pályaudvarhoz! Ezt úgy tudjuk megtenni, ha kimegyünk a körútra, és betérünk a pályaudvar területére a McDonald’s mellett.

A Nyugati pályaudvar emléktáblái

Valaha ez az Eiffel térre néző homlokzat volt az indulási oldal, ami azt jelentette, hogy ide érkezett meg mindenki, aki szeretett volna elutazni a városból. (A Váci út felől futottak be a vonatok.) Így nem véletlen, hogy a hatalmas pénztárcsarnokot és a várótermeket ezen a részen alakították ki. Ha a közlekedési szempontokat tekintjük, akkor tulajdonképpen ez volt az épület főhomlokzata. Az építkezésnek emléket állító emléktáblákat is itt helyezték el 1877. október 30-án, az átadás napján; egyet magyar, egyet pedig latin nyelven írtak.

A pályaudvar építését megörökítő emléktábla az indulási oldal falán.

Ezekről megtudhatjuk, hogy a pályaudvart az a cs. kir. szab. osztrák Államvasút-Társaság (ÁVT), németül k. k. privilegierte österreichische Staatseisenbahn-Gesellschaft építtette, amelynek akkor az igazgatósági tagja Wodianer Móricz volt. (Érdekes, hogy a táblára először tévesen az Albert nevet vésték, aki Móricz fia volt. A hiba ma is jól látható.) Wodianer a Monarchia egyik legjelentősebb bécsi bankára volt. Szerepel a táblán továbbá gróf Zichy Henrik, aki Moson vármegye főispánjaként töltötte be a szervezet alelnöki tisztségét. A vezérigazgató Bresson Lipót volt. Az ÁVT azonban a nevével ellentétben nem állami szervezet volt, hanem egy magánvasúti vállalkozás, amely francia tőkebefektetéssel jött létre, a tulajdonosai között számos magyar arisztokrata és nagytőkés is volt. Az államra utaló nevet azért vették fel, mert 1855-ben (egy évvel az alapítás után) az osztrák államtól megkaptak két, korábban állami vonalat is. Így került a korábbi cs. és kir. Délkeleti Államvasút érdekeltsége is az ő kezükbe, ami azért volt fontos, mert Magyarország területén ők építtették ki a legelső vasútvonalat Pest–Vác és később Pozsonyon át Bécs között. Lényegében ennek a vonalnak volt a fejvégállomása az az indóház, amelynek a helyére a mai pályaudvar épült később. A magántőkés társaság építészeti igazgatója August de Serres-Wieczffinski volt, akinek a neve szintén szerepel az emléktáblán. Neki köszönhetjük ezt a gyönyörű épületet. Neki? – kérdezhetnénk. És miért hiányzik Eiffel neve az emléktábláról?

A később világhíressé vált vállalkozó nevével több helyen is találkozhatunk. Az utascsarnok öntöttvas tartóoszlopainak lábazatát mindenhol ellátták az építőmérnök névjegyével.

⮤ Az épület esztétikai élményét fokozza a nyerstégla falazatra erősített öntöttvas díszítés.

Az igazság az, hogy az új pályaudvar koncepcióját az osztrák ÁVT dolgozta ki, az ő mérnökük volt az, aki teljes részletességgel rögzítette a méreteket és az alaprajzi elrendezést, s megszabta a homlokzatok építészeti karakterét. Az éttermi és postai pavilont kompletten ő tervezte meg. Így a végleges terv megszületésében, és tulajdonképpen abban, hogy a végeredmény úgy nézzen ki, amilyennek most is láthatjuk, az osztrák August de Serres-Wieczffinskinek volt oroszlánrésze. A munkálatok irányítását sem engedte ki az ÁVT a kezéből, a vállalkozóknak pedig csak kivitelezői szerepet szántak. Ez alapján írtak ki fővállalkozói pályázatot, amelyre nyolc irodát kértek fel (hat franciát és két osztrákot). A kiírásnak mindenben megfelelő pályázatot csak ketten adtak be, a francia Eiffel et Compagnie és a szintén francia Compagnie de Fives-Lille. A választás a kedvezőbb árat vállaló Eiffelékre esett. A szerződéskötésre 1875 márciusában került sor. Eiffelék tehát egyfelől „csupán” végrehajtották az osztrák utasításokat, másfelől persze önállóan is kellett tervet készíteniük, például az utascsarnok tartószerkezetére.

A pályaudvar utascsarnoka.

August de Serres-Wieczffinski lengyel apától és francia anyától született 1841-ben. 1867-ben lépett az osztrák Államvasút-Társaságba, amelynek később a főépítésze lett. Jelentős szerepe volt abban, hogy Budapest és az ÁVT egyezségre jutott a pályaudvar építése kapcsán felmerült vitás ügyekben. Ezt a szerepét méltatandó a főváros 1878-ban külön köszönőlevelet küldött neki: „Az egyezmény megvalósítása nagyrészben Nagyságod irányunkbani szíves jóindulatának köszönhető.” Ennek eredményeként tervezte meg August de Serres-Wieczffinski a Ferdinánd hidat 1874-ben, a Bajza utca folytatásában megépített gyalogos alagutat, valamint a Dózsa György út feletti viaduktot. Az új pályaudvar és a Nagykörút nyomvonalának az összehangolása szintén az ő ötlete volt.

És hogy hol készültek a tervek? A vázlat- és programtervek, valamint a vasszerkezet kivételével az engedélyezési tervek is Bécsben készültek, August de Serres-Wieczffinski dolgozta ki őket. Végül is az ő érdeme az, hogy az új pályaudvar Budapest nevezetessége lett. Franciaországban a pályázati terveket és azokat a részletes terveket rajzolták, amelyeket a fővállalkozói szerződés előírt. Gustav Eiffel mellett dolgozott rajtuk Germain Salard és Théophile Seyrig, nekik köszönhetjük a belső kialakítást, az épületek lefedését és az akkor ritkaságszámba menő vasszerkezetes csarnokot, amely 146 méteres hosszúságával a világon a tizedik legnagyobb volt. A tetőgerinc magassága közel 25 méter, a csarnok fesztávszélessége 42 méter (összehasonlításképpen: a régi indóházé 26 méter volt). A részletrajzok nem tudni, hol készültek.

Gustave Eiffel (1832–1923) cége 1866 óta működött a Párizs közeli Levallois-Perret-ben, s noha a budapesti pályaudvar építésekor még a leghíresebb műveit nem alkotta meg, már jó hírnévnek örvendett. Eiffel szüleihez írott leveleiből kiderül, hogy milyen boldoggá tette őt a magyarországi munka, és hogy mennyire fontos volt számára ez a megbízás. A kivitelezésben fontos szempont volt, hogy az alvállalkozók lehetőleg itthoniak legyenek, bár a vasszerkezet fő elemeit Franciaországból hozták. Az Eiffel cég pályázati anyagából csupán két tervlap maradt fenn.

A pályaudvar vas elemei díszes külalakkal készültek.

Az építkezést az osztrák Államvasút-Társaság részéről a helyszínen Bernárdt Győző (néhol Viktornak írva) irányította, a kőművesmunkák kivitelezője Pucher József volt.

Eredetileg több emléktáblát is terveztek a pályaudvar indulási oldalára. Ezek öntöttvasból készített helyét az üvegfallal zárt folyosó végén találjuk a pénztárcsarnok előtt és után. Itt kívántak emléket állítani mindenkinek, aki szellemi vagy anyagi munkával hozzájárult a végeredményhez. Valamiért azonban soha nem került sor erre. Bár a pénztárcsarnok épületének a túloldalán találunk még egy emléktáblát, ezen viszont ugyanaz a szövegezés szerepel, mint az eddig látotton latin nyelven. Odafelé menet érdemes felfelé is nézni, és megcsodálni a nyers téglaburkolat és a díszítő öntöttvas elemek harmóniáját.

Az utascsarnok hátsó homlokzata.

Az egykori postapavilonban ma egy hivatal működik. Érdemes bepillantani és megtekinteni az egykori épület kazettás stukkós mennyezetét.

A pénztárcsarnok után elhelyezkedő várótermek egykori eleganciáját mára az 1970-es évek dizájnja váltotta fel. A maga nemében ennek is van bája…

Felhasznált betűtípusok
Andada Pro – SIL Open Font License
Noto Sans Symbols 2 – SIL Open Font License
Titillium Web – SIL Open Font License
Ubuntu Mono – Ubuntu Font Licence v1.0