CSIKY GERGELY
A PROLETÁROK

SZÍNMŰ NÉGY FELVONÁSBAN

Olcsó eKönyvtár

Klasszikusok ekönyvben a legjobb áron

olcsoekonyvtar.hu

SZEMÉLYEK

MEDERVÁRY KAMILLA
IRÉN
ZÁTONYI BENCE
MOSOLYGÓ MENYHÉRT
TIMÓT PÁL
DARVAS KÁROLY
BANKÓ BÉNI
ELZA, neje
TULIPÁN, szabó
TULIPÁNNÉ
BORCSA, szakácsné
ORDAS PÉTER
MÁKONY BÁLINT
MÁKONYNÉ
MÁKONY ZELMA
KLIMÓCZI ENDRE
HÁZMESTER
JANKÓ, fia
SENKI GÁSPÁR

Bolti szolga. Vendégek

ELSŐ FELVONÁS

Szoba, egy közép-, két oldalajtóval. Kopott eleganciával bútorozva. Mindegyik darab színe és alakja különbözik a másiktól. Az ablakon csak a függöny egyik fele van helyén, a másik letört rúdján lefelé lóg. A falon tükör, közepén nagy repedéssel; több egymáshoz nem illő nagy és kis kép, töredezett, színehagyott aranyrámákban. Mindenütt hanyagság és rendetlenség látszik. A pamlag és karszékek ruhadarabokkal vannak borítva; az asztalon album, mellette tányér, hideg ételekkel; két virágváza közt egy söröskorsó. Oldalt íróasztal, mindenféle nyitott és lepecsételt levelekkel rendetlenül borítva.

ELSŐ JELENET

Kamilla a pamlagon ül, Mosolygó.

Mosolygó az íróasztal mellett ül egy rozzant széken, leveket felbontva és rendezgetve.

KAMILLA      eszik. Hány levélre jött válasz?

MOSOLYGÓ.      Egy, kettő, három, négy, öt.

KAMILLA.      Bélelve?

MOSOLYGÓ      a leveleket rendezve. Egy - húsz forint; kettő - udvarias megtagadás, egy - szemtelen tolakodás; egy - ötven krajcár; ebből egy hatos lyukas.

KAMILLA.      Ugyan ki az a tékozló?

MOSOLYGÓ      a levél alját nézve. Csömöri Csongor, nyugalmazott honvédőrnagy.

KAMILLA      tovább eszik. Már miért nem őrmester?

MOSOLYGÓ.      Utóirat...

KAMILLA.      Halljuk!

MOSOLYGÓ      olvas. Annyi volt honvédbajtársam özvegye és árvája fordul hozzám segélyért, hogy az asszonyság...

KAMILLA      közbevág. Asszonyság! - Paraszt! olvassa tovább.

MOSOLYGÓ      olvas. Az asszonyság részére ennél több nem jutott, mellyel elégedjék meg egyszer s mindenkorra, további leveleit felbontatlanul küldvén vissza.

KAMILLA.      Neveletlen! - törölje ki a listából. Nem vesztegetünk rá több levélbélyeget.

MOSOLYGÓ.      Summa summarum: húsz forint ötven krajcár.

KAMILLA.      Csak negyven. A lyukas hatost adja oda valami koldusnak.

MOSOLYGÓ      mellényzsebébe teszi a hatost. Magam is az vagyok. Egy pohár köményes.

KAMILLA.      Lássuk most a mai szállítmányt. Iszik, Mosolygó figyelemmel nézi.

MOSOLYGÓ.      Kísértetbe hoz - nem vagyok szent - szomjazom.

KAMILLA.      Előbb végezze be a leveleket.

MOSOLYGÓ.      Nem igazság - tantaluszi kín - söröskorsó kiürül.

KAMILLA.      Igyék hát, vén gödény, itt a korsó.

MOSOLYGÓ      az asztalhoz megy. Hol a pohár?

KAMILLA.      Ma tört el az utolsó, majd holnap veszek a mai bevételből. Igyék csak úgy könyv nélkül, de véletlenül ki ne hörpintse az egészet.

MOSOLYGÓ      hosszan iszik a korsóból, s visszateszi az asztalra. Nem rossz, de kevés. Ismét az íróasztal mellé ül.

KAMILLA      eltaszítja maga elől a tányért. Az ebédnek vége van, későn jutottam hozzá; de legalább nem kell vacsorázni.

MOSOLYGÓ.      Kedves egészségére!

KAMILLA.      Köszönöm. Gyújtsunk rá! Papírszivarkát készít, rágyújt, s a pamlagon félig eldőlve szivaroz. Mosolygó ezalatt kurta pipát vesz ki zsebéből, kiveri a földre, megtömi és meggyújtja.

MOSOLYGÓ.      Fűtve a gép - harmadik csengetés - rajta! Tollát a tintatartóba mártja.

KAMILLA.      Hány levél ment el a múlt héten?

MOSOLYGÓ.      Harmincöt.

KAMILLA.      És csak egyre jött bélelt válasz; a sok papír, tinta, bélyeg kárba veszett. Rossz üzlet. Hát most hány levelet írt?

MOSOLYGÓ.      Negyvenet - mellékletekkel.

KAMILLA.      Jók a mellékletek?

MOSOLYGÓ.      Pompásak - magam csináltam.

KAMILLA.      Hadd lássuk.

MOSOLYGÓ      írásokat vesz föl. Levél - méltóságos gróf úr -

KAMILLA.      Melyik grófnak szól?

MOSOLYGÓ      jegyzőkönyvét nézve. Gróf Csetneky Gábor van a turnusban.

KAMILLA.      Jó, ez még mindig küldött valamit. Hogy szól a levél?

MOSOLYGÓ.      Mint az előbbiek. Vértanú özvegye - férje ezredes - szabadságharc - nagy hős - vitézi érdemrend - Bem barátja - önkényuralom - bitófa.

KAMILLA.      Szebb volna az, hogy főbe lőtték.

MOSOLYGÓ      jegyzőkönyvét nézve. Nem lehet... máskor is bitót írtunk... rájönne a turpisságra.

KAMILLA.      Maradjunk hát a bitónál. Tovább!

MOSOLYGÓ.      Vagyonkobzás - nagy nyomor - nemes emberbarát - hazafias támogatás - stb.

KAMILLA.      Nagyon jó. Szép stílusa van magának, öreg.

MOSOLYGÓ.      Meghiszem azt, - ha nem kaptam volna húsz év előtt szilenciumot, most én volnék a leghíresebb ügyvéd.

KAMILLA.      Hogy is nem tudott jobban vigyázni?

MOSOLYGÓ.      Szép feleség - hamis asszony - fényűzés - behajtott pénzek, - dínomdánom - pénz fuccs - asszony megszökik - bűnvádi kereset - ítélet - diplomát elveszik - hivatalosan konstatálják, hogy gazember vagyok - szegénység - éhség - no hát csakugyan gazember vagyok - úgyis írásban adták - hiába tagadnám. Ezalatt a levelet borítékba tette s lepecsételte.

KAMILLA.      Szerencséje, hogy én már évek előtt megismertem magát, s dolgot adok.

MOSOLYGÓ.      Nekem való dolog. Ír, aztán más levelet vesz elő. Második levél - nagyságos Bárdos Istvánnak...

KAMILLA.      Hát ez mi fán termett?

MOSOLYGÓ.      Mai hivatalos lap - kanonoki kinevezés - itt már néptanító özvegye - bizonyítványok mellékelve -

KAMILLA.      Ennek írja azt is, hogy van egy leányom, ki apácának készül.

MOSOLYGÓ.      Melléklet - iskolai bizonyítvány - hittanból kitűnő - Jegyzeteket tesz egy papírosra, s félreteszi.

KAMILLA.      Nem ártana tán erkölcsi bizonyítványt is mellékelni.

MOSOLYGÓ.      Gondoltam rá - vallásos özvegy - erényes - azért szegény. Más iratokat vesz föl.

KAMILLA.      Hát az kinek szól?

MOSOLYGÓ      az iratokat nézve és rendezve. Amerikai konzul - most érkezett - senkit sem ismer - dollárokkal fizet - dupla számítás.

KAMILLA.      Amerikai? Ennek valami extrát is lehet beadni.

MOSOLYGÓ.      Megvan - módosítás - vértanú özvegye - férje nagy hős - szabadságharc után Amerikába ment...

KAMILLA.      De ha Amerikába ment, akkor hogy lehetett itthon vértanú?

MOSOLYGÓ.      Hm, - nem gondoltam rá - baklövés - egy kis vakarás segít rajta. Tollkést vesz elő, s az írást vakarni kezdi.

KAMILLA.      Hát ennél micsoda özvegy leszek?

MOSOLYGÓ.      Emigráns özvegye. Tovább vakar.

MÁSODIK JELENET

Előbbiek, Irén gyorsan jön a középajtón, kezében levéllel.

IRÉN.      Mama, kérem szépen -

KAMILLA.      No mi baj? Mit háborgatsz hivatalos dolgainkban?

IRÉN.      Csak ezt a levelet átadni! hordár hozta; azt mondta, hogy sürgős.

KAMILLA.      Ki volt fizetve a hordár?

IRÉN.      Igen, már el is ment.

KAMILLA.      Akkor elfogadható a levél. Add ide. Átveszi a levelet és felbontja. Minden lapját figyelmesen megnézi és megrázza; várva, hogy valami hulljon ki belőle. Üres.

MOSOLYGÓ      írását vakarva. Kár volt vele a hordárt fárasztani.

KAMILLA      Irénnek adja a levelet. Add oda titkáromnak. Én csak felbontom a leveleket, de nem olvasom el. Irén Mosolygóhoz viszi a levedet. Te meg menj ki, nem kislányoknak valók a hivatalos dolgok. Irén el.

HARMADIK JELENET

Kamilla, Mosolygó.

MOSOLYGÓ      a levélbe néz. Aláírás - alázatos szolgája Timót Pál.

KAMILLA.      Ki ez a Timót Pál?

MOSOLYGÓ      jegyzőkönyvét nézve. Timót Pál - Biharban birkatenyésztés - roppant gazdagság - tőkésítés - pesti lakás - birkák helyett uraskodás - negyvenöt éves - ostoba -

KAMILLA.      Mégis volt annyi esze, hogy szép szavakkal fizetett ki. - Mikor írt neki?

MOSOLYGÓ.      Múlt héten - mihelyt Pestre költözött.

KAMILLA.      És üres levéllel felel egy vértanú özvegyének. Látszik, hogy birkákon gazdagodott meg... Mit ír?

MOSOLYGÓ      olvas. Nagyságos asszonyom!

KAMILLA.      Mondtam, hogy szép szavakkal akar kifizetni. Halljuk tovább.

MOSOLYGÓ      olvas. Vettem becses sorait, melyekben tudtomra méltóztatik adni, hogy Szedervári Dénes, vértanú ezredes özvegye lévén, jelenleg nagy nyomorúságban tetszik élni -

KAMILLA.      Úgy látszik, birkáitól tanulta a stílusát. Tovább!

MOSOLYGÓ.      - tetszik élni. Nem volt szerencsém személyesen ismerni Szedervári vértanút...

KAMILLA.      Meghiszem azt; magam sem ismertem. Tovább!

MOSOLYGÓ.      ...vértanút; de özvegyének megható levele egészen megindította szívemet; azért, úgyis forró óhajtásom lévén a fővárosi előkelő, bár szegény családokkal ismeretségbe lépni: bátor leszek ma délután öt órakor a kijelölt cím alatt személyesen tenni tiszteletemet...

KAMILLA      felugrik. Micsoda?!

MOSOLYGÓ.      Személyesen tenni tiszteletemet. Jó helyre jő.

KAMILLA.      Ma délután öt órakar! - Hány óra most?

MOSOLYGÓ.      Húsz év előtt - aranyóra - zálogház - cédulát eladtam - fuccs!

KAMILLA.      És az egész házban nincs más óra, mint a konyhában a kakukkos falióra, az is áll már egy esztendő óta. Pedig az öt óra nem lehet messze. És ha ebben a felfordulásban talál...

MOSOLYGÓ      a levélből olvasva. ...forró óhajtásom lévén a fővárosi előkelő, bár szegény családokkal ismeretségbe lépni...

KAMILLA.      No hiszen szép előkelőséget talál itt. Pedig azt az embert nem szabad elriasztani. - Azt mondta, hogy gazdag?

MOSOLYGÓ.      Mint Kalifornia.

KAMILLA.      És ostoba?

MOSOLYGÓ.      Mint az éjszaka.

KAMILLA      a középajtóhoz fut és kikiált. Irén! Irén!

IRÉN      kívülről. Tessék, mama!

KAMILLA.      Küldd le Borcsát a második emeletre, kérdezze meg a szabóműhelyben, hány óra? Gyorsan járjon!

IRÉN      kívülről. Igen mama.

KAMILLA      visszajő az ajtótól. Gyorsan, gyorsan! Addig is szedje rendbe a szobát.

MOSOLYGÓ.      Nem vagyok én Herkules.1*

KAMILLA.      Ne teketóriázzék most, öreg. Ki tudja, mit hoz nekünk az aranyos birka? Extra napidíjat kap.

MOSOLYGÓ.      Ez már más. Mit csináljak? Fölkel.

KAMILLA.      Először is, igazítsa helyre az ablakfüggönyt.

MOSOLYGÓ.      Megalázó munka... kettős napidíj.

KAMILLA.      Meglesz, meglesz, csak siessen. A szétszórt ruhadarabokat nyalábra fogja, s kidobja az oldalajtón.

MOSOLYGÓ      széket visz az ablakhoz, rááll és a letört függönyrudat emelgeti. Unalmas munka, szeget kérek.

KAMILLA      fel s alá futva s a szobát rendezve. De hol késik az a leány?

NEGYEDIK JELENET

Előbbiek, Irén.

IRÉN.      Mindjárt öt óra lesz.

KAMILLA.      Siessünk, siessünk. Jer te is segíteni. Szedd rendbe a székeket, s törölgesd le a bútorokat.

IRÉN.      Mire való e szokatlan fényűzés, mama?

KAMILLA.      Hogy mersz rezonírozni, mikor én parancsolok? Egy, kettő, három, rajta! Tovább rendezi a szobát. Irén ezalatt a bútorokat törölgeti.

MOSOLYGÓ.      Szeget kérek - másképp nem áll meg.

KAMILLA.      Hol van egy szeg?

IRÉN.      Tegnap láttam egyet a levesestálban.

KAMILLA      keresve. Ki tudja, hová lett azóta?

MOSOLYGÓ.      Unalmas itt állni egy lábon - szeget kérek.

KAMILLA.      Mindjárt, mindjárt. Itt van a pamlagon, - hogy kerülhetett ide? Ha a birka beleült volna! Mosolygónak adja a szeget.

MOSOLYGÓ.      Bégetett volna.

IRÉN.      Micsoda birka, mama?

KAMILLA.      Aranyos birka. Nyisd ki az ajtókat, hadd menjen ki ez a kapadohányfüst.

MOSOLYGÓ.      Kalapácsot kérek.

KAMILLA.      Nincs.

MOSOLYGÓ.      Mivel verjem be a szeget?

KAMILLA.      Bánom is én, akármivel. Az öklével.

IRÉN.      Mindjárt behozom a mozsártörőt. Kiszalad, s egy mozsártörővel jő vissza, melyet Mosolygó kezébe ad.

KAMILLA      székre áll s a képeket tisztogatja. Ezek a pókok is máshova vihették volna hálóikat. Irén, menj, menj, vedd fel a fekete ruhádat.

IRÉN.      Miért, mama?

KAMILLA.      Először, mert az a legjobb ruhád; másodszor, mert egy vértanú árvájának örök gyászban illik járni. - Valamennyi kép üvege el van repedve.

MOSOLYGÓ      ezalatt beverte a szeget, s a függönyt megigazítja. Leszáll a székről. Most az írásokat rakom el - kompromittálók.

IRÉN.      Mehetek már öltözni, mama?

KAMILLA.      Igen. Tedd nyakadba a fekete gyöngyöket, azok is gyászosak.

IRÉN.      Hiszen a múlt héten vittük a zálogházba.

KAMILLA.      Akkor ne tedd föl.

MOSOLYGÓ      felnyalábolja a leveleket, egy a földre esik. Hová vigyem ezt a sok kompromittáló dokumentumot?

KAMILLA      leszáll a székről. A másik szobába. Maradjon itt, míg a vendég el nem megy, és készítse el a leveleket. Első az üzlet. Irén, ha felöltöztél, jöjj vissza, s ha vendégeket találsz itt, úgy viseld magad, mint egy előkelő kisasszonyhoz illik. El ne felejts engem minden harmadik szónál mamának szólítani. Igen, mama - nem, mama - olyan szép, olyan megható az, ha a gyászoló árva szól így a gyászoló özvegyhez. Megindul a szíve annak, aki hallja. Siess öltözni.

IRÉN.      Igen, mama. El.

ÖTÖDIK JELENET

Kamilla, Mosolygó.

KAMILLA.      Hát maga mit áll itt ezzel a nyaláb levéllel? Mondtam már, hogy menjen a másik szobába.

MOSOLYGÓ.      Hosszú látogatás - unalmas várakozás - inkább hazamennék.

KAMILLA.      De hátha szükségem lesz magára? Maradjon csak itt. Kezébe adja a korsót. Itt van, ha megunja magát, diskuráljon evvel.

MOSOLYGÓ      a korsóba néz. Van még benne - várhatok. El.

HATODIK JELENET

KAMILLA      egyedül föl s alá jár, egy-egy bútordarabot igazítva, törölve; az ajtókat, ablakot betéve. Így ni, most már van annyi előkelőség a szobában, amennyi egy vértanú ezredes nyomorban sínylődő özvegyétől elvárható. Ez a birkán meggazdagodott úriember nagy véleménnyel van felőlem, és úgy látszik, mindent elhisz. Ne is csalódjék. Találjon itt előkelőséget, ízlést, rendet... észreveszi a tányért az asztalon. Ejnye! ezt a tányért itt felejtették a csontokkal. Jó, hogy észrevettem. Fölveszi és az ajtóhoz menve kikiált. Mosolygó! Itt van, vegye el azt a tányért. Visszatér. Találjon itt ízlést, rendet, tisztaságot a nyomorúságban is. Minden darab finom, de kopott és rongyos... ez az igazi nemes szegénység. Reménylem, az aranyos birka ki fog rukkolni egy százassal. Meglát egy levelet, melyet Mosolygó a földre ejtett. Fölveszi. Hát ez mi? Az egyik levél, mégpedig éppen a kanonokhoz szóló. Ezt jó lesz eltenni láb alól, még gyanúba hozhatna. Az íróasztal fiókjába rejti. Körülnéz. Most már jöhet a vendég, minden rendben van. A pipafüst is kiment úgy-ahogy, a pecsenye és sör szaga is. De mégsem ártana valamivel előkelőbb illat. Ugyan hová lett az ecetes üveg? A ruhaszekrényből elővesz egy üveget, és belőle meghinti a padlót és a bútorokat. Erős illat, de előkelő. Az üveget a pamlag alá rejti, azután a pamlagra dől. Mindjárt itt lesz. Lépteket hallok a konyhában, jön már. Kopogás az ajtón. Bágyadt hangon. Szabad! Mi az? Senki? Újabb kopogás. Ejnye, hogy az angyalok trombitáljanak a füledbe. Erős hangon. Szabad! Az ajtó lassan felnyílik, először egy hosszú cilinderkalap látszik, aztán lassan belép Timót.

HETEDIK JELENET

Kamilla, Timót.

TIMÓT      az ajtóban megáll, bókolva. Alásszolgája! alásszolgája! Bocsánat, senkit sem találtam a konyhában.

KAMILLA.      Előszobában.

TIMÓT.      Ó, bocsánat! Az előszobában senkit sem találtam, és kopogni bátorkodtam. Nem tudom, jó helyen járok-e? A folyosó oly sötét, hogy az ajtószámokat alig lehet elolvasni - bocsánat!

KAMILLA.      Kit tetszik keresni?

TIMÓT      egy levelet nézve. Szederváry Kamilla vértanú özvegy őnagyságát.

KAMILLA.      Én vagyok.

TIMÓT      bókolva. Örvendek, örvendek. Én Timót Pál vagyok, bocsánat! Méltóztatott levelemet kapni?

KAMILLA.      Örvendek, hogy szerencsém van; tessék helyet foglalni.

TIMÓT      bókolva közeleg. Óhajtottam személyesen tenni tiszteletemet. Egy székbe ütődik. Bocsánat.

KAMILLA.      Kissé szegényesen vagyunk; boldogult férjem javait elkobozták; ez antik bútorokat nem cserélhetem föl újakkal; de azért csak tessék helyet foglalni. Talán nem törik össze a szék.

TIMÓT.      Ó, kérem, pompás ülés esik rajta. Leül, kalapját térdére helyezve. Félre. Most nem tudom, le kell-e a kesztyűt húzni, vagy kezemen hagyni? Zavartan húzogatja kesztyűjét.

KAMILLA.      Nagyon örülök, hogy szerencsém lehet becses látogatásához. Legalább meg méltóztatik győződni, hogy levelemben nem volt egy szó hazugság sem.

TIMÓT      zavartan. Ah, kérem - bocsánat, azt hiszem, csak a jobb kézről kell lehúzni.

KAMILLA      meglepetve. Mi tetszik?

TIMÓT.      Ó, kérem - bocsánat - semmi. Nagy erőlködéssel lehúzza jobb kezéről a kesztyűt.

KAMILLA.      Nemes szegénységemet önérzetes büszkeséggel viselem. Tűröm a nyomort és örömmel szenvedek, de dicső férjem, a hős vértanú emlékét nem gyalázom meg; s azért még egyszer mondom, örülök, hogy személyesen méltóztatik meggyőződni levelem igazságáról.

TIMÓT.      Ó, kérem, bocsánat, nem azért jöttem. Hogy is mertem volna kétkedni? Ellenkezőleg, a tisztelet, a vonzalom, a rokonszenv a hős vértanú családja iránt, forró vágyam előkelő ismeretségek után -

KAMILLA.      Ah! a mi előkelőségünk igen szomorú és sokkal jobb dolgunk volna, ha az alsó rétegekhez tartoznánk. A fényes név, melyet viselek, dicsőült vértanú férjem emléke, kötelességemmé teszi, hogy nyomorúságomat sötét homályba rejtsem, és némán tűrjem a sanyarú nélkülözéseket.

TIMÓT      meghatottan. Nemes büszkeség!

KAMILLA.      Valaha a jólét és fényűzés ölében éltem; a sors elvette mindenemet, csak nevemet és egyetlen gyermekemet hagyta meg. Az ő nevelésére szentelem minden erőmet; csak azért viselem e nyomorú élet terhét, hogy őt nagy nevéhez méltóvá tegyem, és elmondhassam, ha majd az égben találkozunk dicső vértanú férjemmel: Ugye meg vagy elégedve gyermekeddel, ki nagy nevedet viseli?

TIMÓT      szemeit törölve. Nagy lélek, dicső anya, örülök, hogy szerencsém van.

KAMILLA      félre. Ezt jól megdolgoztam. Fenn. Íme, uram, ez az én életem feladata; ezért nyújtom ki esengő kezemet a hasonló nagy lelkek felé; igen, büszkén mondom, csak az egyenrangúak felé.

TIMÓT.      Ó, kérem, túlságos megtiszteltetés részemre, nem vagyok rá méltó...

KAMILLA      hirtelen. De csak legyen rá méltó. Félre. Nagyon magas hangon kezdtem - még csupa szerénységből semmit sem ad. Fenn. Ön túl szerény, uram, de érdemét el nem tagadhatja. Szeméből olvasom nemes lelkét, s én jól tudok olvasni, méltóztassék elhinni.

TIMÓT.      Meglehet, hogy a lelkem nemes, bocsánat, de más nemességgel nem dicsekedhetem. Megvallom, én egész életemet birkatenyésztéssel töltöttem, s a finomabb körökben nemigen fordultam meg. Magam sem tudom, hogy, hogy nem; jó esztendők jártak a birtokra - nagyon meggazdagodtam - bocsánat, nem dicsekvésből mondom.

KAMILLA.      Hogy gondolnám azt, kedves Timót úr? Kérem, üljön ide a pamlagra.

TIMÓT.      Köszönöm, bocsánat, itt is jól ülök.

KAMILLA.      Ó, dehogy ül, kényelmetlen szék az. Kérem, ide a pamlagra! Csak nem tagadja meg, hogy mellém üljön? Timótot erővel a pamlagra ülteti.

TIMÓT      feszesen ül, kalapját térdén tartva. Köszönöm - nem vagyok alkalmatlan?

KAMILLA.      Mily kérdés, kedves Timót úr! Tehát jó esztendők jártak a birkákra? Nagyon meggazdagodott?

TIMÓT.      Nem dicsekvésből mondom, csak azon bátorságom magyarázatául, hogy az eddiginél jobb társaságba óhajtok jutni. Keresetemmel felhagytam, s a fővárosba jöttem, hogy vagyonomból - hm - bocsánat - előkelő módon éljek.