Table of Contents

Title Page

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2024

Költeni annyi, mint ítélőszéket tartani önmagunk fölött.

Gustav Wied

Mikor a fívéremet kihívták

Rózsák

A fóka

Szegény Daisy!

A tengeri vihar

A váza

A hadnagy

A folyamgőzös

A BORÍTÓT A DIGI-BOOK KIADÓ TERVEZTE

Gustav Wied

CIRCUS MUNDI
NOVELLÁK

fordította
Zoltán Vilmos

BUDAÖRS, 2024

DIGI-BOOK MAGYARORSZÁG KIADÓ

www.digi-book.hu

ISBN 978-963-678-117-0 EPUB
ISBN 978-963-678-118-7 MOBI

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2024

A mű eredeti címe:
Circus mundi

első kiadás: 1909
az elektronikus változat az 1911. évi
magyar nyelvű kiadás alapján készült

a borító korhű képeslap
részletének felhasználásával készült

Az e-kiadás szerzői jogi megjegyzései

Ennek az e-könyvnek a felhasználási joga kizárólag az Ön személyes használatára terjed ki. Ezt az e-könyvet nem lehet ismételt értékesítésre továbbadni, sem továbbértékesíteni; nem lehet többszörözni és tilos más személynek továbbadni! Ha szeretné ezt az e-könyvet más személyekkel is megosztani, kérjük, hogy minden további személy számára vásároljon újabb példányokat. Ha Ön úgy olvassa ezt az e-könyvet, hogy azt nem vásárolta meg, vagy nem az Ön személyes használatára lett megvásárolva, úgy kérjük, hogy küldje azt vissza a http://www.digi-book.hu címre és vásárolja meg ott saját példányát. Köszönjük, hogy tiszteletben tartja ennek a szerzőnek és kiadónak a fáradságos munkáját.

Költeni annyi, mint ítélőszéket
tartani önmagunk fölött.

IBSEN

Gustav Wied

a dán elbeszélő irodalomnak kétségtelenül egyik legkiválóbb, hazájában rendkívül népszerű s annak határain túl is érdeme szerint megbecsült képviselője.

Wied élete éppen nem bővelkedik rendkívüliségekben, de újabb bizonyítékául szolgálhat amaz ősrégi igazságnak, hogy: poeta non fit, sed nascitur. Gustav Wied ugyanis éppen nem írónak készült, hanem praktikus életpályára: kereskedőnek; 1858, március 6-án született a Lolland szigetén fekvő Holmegaord tanyán, s a jól-rosszul elvégzett elemi iskolai tanulmányok jután belépett egy könyvkereskedésbe tanulófiúnak; Kétségtelenül a könyvekkel való foglalkozás kedvel- tette meg vele a könyveket, úgy, hogy az ambiciózus könyvkereskedőinas éjszakánként verseket és rémdrámákat írt.

Ilyképp tudatára ébredve a maga írói hivatásának, szükségét érezte további kiképeztetésének, s magánúton középiskolai tanulmányokat végzett, de az érettségi vizsgálatot az első kísérlet alkalmával (1880) nem tudta letenni; időközben elhagyta a könyvkereskedői pályát s ügyvédi írnok, majd, miután az érettségi vizsgálatot mégis sikerült letennie, házitanító lett. Beiratkozva a koppenhágai egyetemre, itt 1885-ben és 1886-ban filozófiát hallgatott, A következő években ismét óraadással és házitanítóskodással kereste meg kenyerét.

Erre az időre esik nyilvános irodalmi fellépése, mely hazájában feltűnést keltett s a költő sorsán is előnyösen lendített. Már az első műveiben is teljes fényében ragyog Wied szatirikus képessége, mely hol a humor kacagtató eszközeivel, hol a metszően éles szarkazmus fegyvereivel kérlelhetetlenül ostorozza egyesek hibáit, és főleg hazája társadalmának félszegségeit. E kíméletlensége sok ellenséget szerzett neki, sőt a bírósággal is meggyűlt a baja miatta, úgyhogy 1891-ben fogházbüntetést kellett elszenvednie.

Másrészt azonban költői hírneve egyre nőtt s regényei, novellái és szatirikus irányú színdarabjai nem csak dicsőséget hoztak, hanem anyagi jólétet is biztosítottak neki. 1896-ban megnősült s azóta szorgalmas irodalmi munkálkodás közt él maga építette roskildei kastélyában, közel a dán fővároshoz. Egy tréfás önéletrajzi vázlatában azt állítja, hogy 1927. április 12-én fog meghalni,

A holland kópé - mint Wiedet hazája fiai elnevezték - főleg a csipkedő szatíra s a jóízű humor terén alkotott nagyot és maradandót. Ez a fényes írói tulajdonsága sziporkázik nagyobb regényeiben (Az ifjúság napjaiból, A Leunbach család, Táncos egerek) éppúgy, mint szatirikus színdarabjaiban és vígjátékaiban (2X2 = 5, Erotika, Négy szatírjáték, Leszámolás, A város büszkesége), valamint novellásköteteiben (Circus mundi, Vidám történetek) Másrészt Gustav Wied egyik legalaposabb ismerője a dán népléleknek, mint arról a »Paraszttörténetek« mesteri apró lélekfestései tanúskodnak.

A magyar olvasóközönség két színművén, a 2X2=5 és Az öreg méltósága című művein kívül, nemigen ismeri Wied irodalmi munkásságát. Az első Wied-kötetet a Modern Könyvtár e kötete nyújtja.

A Circus mundi épp azokat a novellákat tartalmazza, melyekben az író jellemző tulajdonságai plasztikusan kidomborodnak s egyénisége legjobban érvényesül.

Mikor a fívéremet kihívták

Őszintén szólva, baj volt Aaby igazgató körül... De ekkor egy szép napon azt olvasta az újságban, hogy 2X2=5 nagy sikert aratott s hogy egy fővárosi színházat kirántott a csávából. Továbbá azt, hogy a bemutató-előadáson magam is jelenvoltam.

Erre megint remélni kezdett s levélben kérdést intézett hozzám, vájjon csekély százalék ellenében nem engedném-e át neki ezt a darabot, s azonfelül nem tenném-e meg neki azt a nagy szívességet, hogy a mű bemutatóját végignézzem az ő tutiputi nyári színházában. Mivel - zárta tiszteletteljes sorait - a szerencse önnek kedvezni látszik, azt remélem, hogy az ön nagyra becsült jelenléte engem és derék kis csapatomat meg fog menteni a fenyegető romlástól.

Meghatottságomban megígértem, hogy eljövök... Csakhogy általánosságban nincs ínyemre, ha célpontja vagyok valami nagyobb gyülekezet figyelmének. És mikor ígéretem teljesítésének ideje mindjobban közeledett, legyőzhetetlen idegesség fogott el, mely hirtelen összerezzenésekben s folyton megújuló rosszullétben nyilvánult, mígnem aztán néhány nappal a bemutató előtt valami ötletem támadt, mely lelkem egyensúlyát teljesen visszaállította.

A bemutatóra meg fogom hívni a fivéremet.

Aaby igazgató in natura sohasem látott, fivérem pedig feltűnően hasonlít hozzám, kivéve talán, hogy néhány centiméterrel vastagabb nálam.

Barátságos meghívást küldtem tehát neki. Meghatottan elfogadta. És elutaztunk.

- Gorm - szóltam hozzá, mikor a kérdéses napon a Tutiput felé száguldó gyorsvonaton ültünk - édes Gorm, a dolog így és így áll. Nem szeretem, ha valami nagyobb tömeg kitüntet a figyelmével. Ettől főfájást kapok és rosszul leszek. Halld tehát, hogy mit eszeltem ki: ha a vígjátékom sikert arat ma este s a közönség látni kíván engem, neked kell a lámpák elé lépned helyettem.

Fivérem meglepetve, több; rémülten tekintett rám s igy szólt:

- Nekem? Nos és mit kell, hogy tegyek?

- Csak hajlongj s ölts hülye arckifejezést.

- Ehhez nem értek!

- Dehogy sem értesz hozzá... Aztán gondold meg, minő kellemes emlék lesz ez öregséged napjaira!

- Hm, persze...

- Köszönöm! - szóltam és megragadtam a kezét. - Tehát beleegyezel! Ha pedig esetleg valami nagy bukás lenne a vége, akkor szép csendben eltűnünk s visszautazunk a kettő negyvenötös gyorssal.

- Oh bár lenne bukás! - szólt ő.

- Édes testvér - szóltam szemrehányóan - ezt csak nem mondod komolyan!

Azután ábrándozva tovább robogtunk, ki-ki elmerülve a maga gondolataiba;

Tutiputban Aaby igazgató és felesége várt bennünket rózsacsokorral.

Fivérem elfogadta a világot s engem ügy mutatott be, mint öccsét.

Mire az igazgató nyomban levegőnek tekintett engem.

- Félóra múlva kezdődik a főpróba, költő úr - szólt - s én nagy súlyt helyeznék rá, ha a költő úr megtisztelne azzal, hogy arra eljönne.

- Bim… bam… oh, oh! - hebegte fivérem.'

- Jó, én meg azalatt elintézem azt az ügyet, melyről neked az imént beszéltem, édes Gustav - szóltam én. - Hat órakor aztán megint találkozunk a »Harmóniá«-ban.

Gorm szeme kerekre nyílt és szikrázott, Nem, nem... - szólt. - Én, én…

- Az igazgató hozzám fordult.

- A nagykereskedő úr - szólt (engem varrógépnagykereskedő gyanánt mutattak be neki) - a nagykereskedő úr csak eljön ma este a színházba?

- Természetes! Magától értetődik! Van kilátás sikerre?

- Feltétlenül! Minden jegy elkelt! Bátor voltam Ugyanis közzétenni a lapokban, hogy a költő is jelen lesz az előadáson. Legyen nyugodt, számtalan kihívás lesz.

Fivérem összerezzent.

- Gratulálok! - szóltami, s gyorsan búcsút intettem.

- Viszontlátásra!

Aztán eltűntem a kikötő irányában.

Fivérem követni akart;

- Nem arra, költő úr erre! - szólt az igazgató.

S ő és felesége közrefogták Gormot s elhurcolták a város középpontja felé.