Copyright © Lakatos Levente, 2013

Borítókép © Shutterstock

© Dopamin Könyvkiadó, 2022

Felelős kiadó a Dopamin Könyvkiadó márka tulajdonosa,
az OTOMO Network Kft. ügyvezetője

Elektronikus formátum
Békyné Kiss Adrien

ISBN 978-615-81910-1-2

A LoveClub internetes portál, melyet elsősorban a szenvedély köré építettek. A LoveClub maga a szabadság, felhasználói álnevek mögé rejtőzve kutathatnak új ismerősök, barátok és szerelmek után. A LoveClubon nincsenek tabuk, az érzékiség megfér a nyers szexualitással. Virtuális szórakozóhely, ahol az lehetsz, aki csak akarsz.

Lili minden vágya, hogy újságíró legyen, és kitartásának köszönhetően, a legnagyobb napilap szerkesztője ajánlatot tesz neki: ha záros határidőn belül felkutat egy címlapsztorit, már az iskolaidő alatt is dolgozhat az újságnak. A lány lelkes témakeresésbe kezd, és felfigyel rá, hogy a közelmúltban szokatlanul sok fiatal követett el öngyilkosságot a fővárosban. Meggyőződése, hogy valamilyen új drog, vagy egy szekta áll a tragédiák hátterében.

Izgalom, élvezet és kegyetlen gyilkosságok Budapest legsötétebb zugaiban. Ifjúkori szenvedély, szerelmek, ballépések, útkeresés és elfojtott, ám kitörni készülők vágyak.

A Dr. Lengyel-sorozat első kötetét szigorúan 18 év feletti olvasóknak ajánljuk.

Neked mi a szex? Számomra menedék. Olyan tűzforró odú, ahol elrejtőzhetek a világ hibákat kereső tekintete elől. Ahol valóban önmagamat adhatom, s ezáltal istenien tökéletes lehetek. Ahol meztelenül, kikövetelt álarcok és jelmezek nélkül létezhetek. Ahol a nyelvek nem ostoroznak, hanem dicsérnek. Ahol a vágyam nem szégyen, hanem erény. Ahol még a pofon sem a gyűlölet eszköze.

1.
Lili

Augusztus 17. szerda, 22.13

A Juliet bárzongoristája fájdalmasan szerelmes örökzöld dallamot játszott. Ez már a vég! Lili kiszolgáltatottnak érezte magát, de nem bánta. Bár gyűlölte, titkon mégis hiányolta ezt az érzést, akárcsak a fiút, aki előcsalogatta belőle. Noha az önbecsülése szüntelenül azt szajkózta, hogy őrültséget művel, képtelen volt megálljt parancsolni magának. Talán, ha nem ivott volna meg két pohár vörösbort, kordában tudná tartani a vágyait, ám becsiccsentve végleg kicsúszott kezéből a gyeplő. Sőt kifejezetten mókásnak találta, hogy mohón méregeti a fiút, aki nyolc hónappal korábban feldúlta az életét.

A farka kell! Otthon még trófeaként akarta Bence férfiasságát. Most azonban másként vágyott rá. Mi tesz velem egy kis bor? Teljesen kifordulok önmagamból. Elképzelte, szinte érezte, ahogy a fiú keze a combjára kúszik, és szétfeszíti a lábait… ahogy teste az övének feszül, majd csókolózás közben, odalent is eggyé válnak.

Gyerünk Lili, vedd elő a legridegebb tekintetedet! Tartott tőle, hogy hamarosan Bence számára is egyértelművé válik, hogy… finoman szólva sem közömbös iránta. Maradj titokzatos!

– Nagyon örülök, hogy eljöttél – Bence bátortalan, ártatlan mosolya láttán Lili egyre inkább úgy gondolta, hogy a fiúnak átmosták az agyát.

Egészen tisztelettudón viselkedett, pedig nyolc hónapja még egy tapló – sőt, egyenesen paraszt – volt. Lili tűnődve méregette a fiút. Elidőzött húsos ajkán, mely a látszat ellenére kőkeményen csókolt. Hosszú szempillája, zöld szeme és tökéletesen ívelő szemöldöke csalóka lágyságot kölcsönzött arcának. Míg haját szőkére szívta, bőrét bronzosra barnította a nyári nap. De az angyali külső egy lepedőakrobatát takart. Bence uralkodó típus, vérében hordozta a cezaromániát. Kamaszként ugyan fejvesztve menekült gazdag családja elvárásai elől, az anyatejjel kapott felsőbbrendűséget sosem tudta kikoptatni magából. Voltaképp nem is törekedett rá. Élvezte, hogy bármikor, bárhol, bármit megtehet. Mikor a nagyképűségtől egyébként fanyalgó Lili őszinteségre kényszerítette magát, beismerte, hogy részben a fiú fölényeskedő stílusába habarodott bele. Először dühítette Bence gőgössége, aztán le akarta győzni, végül az áldozatává vált.

A fiú váratlanul megfogta a Lili kezét. Nyirkos tenyere elárulta, hogy ő is izgatott. Vajon miért? Valamit nagyon akarhat tőle, hiszen minden puhító trükköt bevetett, amit a „randi” címszó alatt egy klisékönyvben találhatott: „Haver, vidd el a csajt egy kicseszett drága helyre, öltözz fel kicseszett elegánsan, és legyél kicseszettül kedves.” Mégsem tért rá a lényegre. És ez egyáltalán nem vallott Bencére. Lehet, hogy beteg? Lehet, hogy engem is megfertőzött valami nemi nyavalyával, csak eddig nem vettem észre?

Lili nagy nehezen kipréselt magából egy mosolyt, majd óvatosan elhúzta a kezét. Ha akart, sem tudott volna lelkesebben reagálni, hiszen még mindig képtelen volt napirendre térni önmaga fölött. Mit keresek itt? Azóta kutatott felmentő kifogás után, hogy Bence egy hete ismét felbukkant, és meghívta vacsorázni a város legdrágább éttermébe. Először olyan dühbe gurult a fiú telefonhívásától, hogy ha akkor szemtől szembe állnak, biztosan pofon vágja, ám mérge csakhamar bosszúvágyba fordult, és alantas terveket kezdett szövögetni. Elégtételt akart venni, amiért a srác kihasználta, és aljas módon viselkedett vele. És amiért újra felkavarta leülepedett érzelmeit. Ám a válogatott testi és lelki kínzások kiötlése közben rádöbbent, hogy mint általában, Bence esetében is rettentő kíváncsiság fogta el. Tudni akarta, mi történt szilveszter éjszaka, mikor a fiú úgy döntött, hogy minden magyarázat nélkül, nyomtalanul tűnik el az életéből. Miért hagyta őt magára Bence az emésztő kétségekkel? Ha véget akart venni a kapcsolatuknak, miért nem állt elé, és mondta a szemébe: „Lili drága, ennyi volt.” Ezekre mind-mind választ akart kapni Bencétől. Úton a luxusétteremhez még tombolt benne a kérdésekhez szükséges bátorság. Ez nem randi lesz, hanem kivégzés! Ám amikor a Juliethez érve megpillantotta az öltönyben, rózsacsokorral ácsorgó fiút, egy csapásra értelmetlenné vált az előre kifundált összes gondolat. Bence látványa lefegyverezte. Elöntötte őt a szeretet. A Julietben ülve pedig már csak sodródott az árral, és várta, hogy végre partot érjen.

Várt.

És várt.

De nem történt az ég adta egy világon semmi. Még a vacsora is szótlanul telt, óvatoskodtak, nehogy egy-egy félresikerült mondattal belegázoljanak a másik lelkébe. Ezzel azonban csak azt érték el, hogy nem tudtak egymásnak mit mondani. Nehezen eredtek meg a szavak. A kérdések butaságoknak, a kijelentések sértésnek tűntek. Közben olyan érdektelenül bámultak el egymás válla fölött, mintha legalábbis naponta hallgatnák a másik unalmas történeteit. Lilinek szerencséje volt, mert a fiú mögötti falon hatalmas festmény lógott, sok-sok apró részlettel. Ám azt elképzelni sem tudta, mit láthatott Bence olyan érdekesnek a szomszéd asztalnál helyet foglaló idősebb asszonyban. Átfutott az agyán, hogy viccesen megkérdezi a fiút, szüksége van-e a hölgy telefonszámára, mert szívesen elkéri neki. De inkább visszafogta magát. Nem bagatellizálhatja el a helyzetet, hiszen ő a sértett fél, a fiúnak kell kaparnia, hogy hangulatot teremtsen.

– Nagyon csinos vagy ma este. – A fiú szelíd pillantása szertefoszlott, tekintete lassan a lány dekoltázsára vándorolt.

Helyben vagyunk! Lili megengedett magának egy grimaszt, majd naivát játszva olyan mély levegőt vett, hogy melltájékon csaknem szétfeslett rajta a kölcsönkapott koktélruha. Kirázta a hideg a hasonló göncöktől, de a Bence által kiválasztott étterem megkövetelte az eleganciát. Mivel a szekrénye meglehetősen hiányosnak mutatkozott alkalmi darabok terén, be kellett érnie lakótársa, Carmen egy mérettel kisebb, és egyébként is falatnyi vörös színű ruhácskájával. A jó öreg kötözöttsonka-hatás. A kényelmetlen tűsarkúról nem is beszélve, amely borzalmasan nyomta a nagylábujját. Úgy érezte magát, mintha a pultnál ülő libákhoz tartozna, akik koktéljukat szürcsölgetve csak arra vártak, hogy az üzleti vacsorák végeztével felszedjenek egy öltönyös, jegygyűrűjét a zakózsebébe süllyesztő, pénzes manust. Vagy mintha a Szex és New York egyik szereplője volna, aki nem rest az első randin ágyba bújni legújabb udvarlójával – aki persze másnap már nem is annyira tökéletes, mint amilyennek a bár félhomályában tűnt. Lehet, hogy Bencét is csak a félhomály teszi annyira vonzóvá?

Kínos szótlanságban teltek a percek. A zongorista diszkrét játéka valamicskét feldobta a hely hangulatát, A közelmúltban megnyitott s az egekig magasztalt Juliet meglepően unalmasnak bizonyult. Pedig mekkora felhajtás volt körülötte. A hétköznapi emberek azt gondolják, hogy a gazdagok aztán élvezik az életet, dőzsölnek, és szórják a pénzt. Az utóbbi igaz is, ám a márványpadlós helyiség inkább hasonlított luxuskriptához, mintsem hangulatos étteremhez. Ehhez nyilván hozzájárult, hogy a vendégek számottevő része öltönyös-kosztümös üzletember volt, kiknek a befektetéseknél és az árfolyamoknál izgalmasabb témáik valószínűleg ritkán akadtak. Lili feszengett a steril környezettől, és láthatóan Bence sem tudott lazítani. Noha családja a felső tízezerhez tartozott, a fiú sohasem érezte magáénak a fényűző kristályvilágot. Most is úgy festett, mint egy kölyök a nagykutyák között. És tulajdonképpen az is volt. Lili reménykedett benne, hogy Bence nem lenyűgözni akarta a Juliettel, mert akkor nem csak nagyon melléfogott, hanem újra bebizonyította, hogy mennyire félreismeri őt. Sokkal jobban esett volna, ha egy zajos kiskocsmában ülnek össze, és hamburger meg néhány sör mellett beszélik át a történteket. Lili alig láthatóan dobolni kezdett a fekete mahagóni asztalon.

Pincér suhant az asztalukhoz, kecses mozdulatokkal leszedte a tányérjaikat. A fiú tésztát evett, Lili azonban beérte egy kis salátával. Egyrészt a gyomra parányira zsugorodott az izgalomtól, másrészt a szűk koktélruha sem díjazott volna egy bőséges lakomát. Arról már nem is beszélve, hogy a Julietben a nők csak csipegettek az ételükből, illetlenség lett volna többet rendelni „fél adag semminél”.

Bence közelében Lili gondolatai rendre a szexre kalandoztak. Mi történik velem? Teste lázadt a józan esze ellen. Bár az igazat megvallva ez nem csoda, tekintve, hogy jó ideje nem ért hozzá férfi. Bence felszívódása óta két próbálkozása volt, ám egyik fiúnál sem lobbant lángra. Orgazmus és orgazmus között is van különbség. Inkább kivárta a szikrát, mintsem a környezetében élő, korabeli lányokhoz hasonlóan minden szép szeműnek esélyt adjon rá, hogy kielégítse. Az önmegtartóztatástól azonban időzített bombává vált, s egy műanyag, rezgős társban talált vigaszt. Szégyenkeznie kellene ezért? Elmúlt tizenkilenc, természetes, hogy lázba hozza a szex gondolata. Az pedig még természetesebb, hogy felizgul egy olyan fiú jelenlétében, akivel a testiség a tökéletesség határát súrolta. Az viszont egy csöppet sem természetes, hogy: Bencét annak ellenére kívánja, hogy a fiú kihasználta, úgy bánt vele, mint egy elhasznált guminővel. Azóta sok víz lefolyt a Dunán, nyolc hónap hosszú idő, és eljött az ideje, hogy ő, Lili használja ki a fiú testét.

Csak szex.

Elmosolyodott. Az első őszinte mosolya volt az este folyamán.

– Még mindig az újságírás… – Bence kérdésként indította gondolatmenetét, amit két éles csipogás kijelentésbe fojtott.

A hangra több öltönyös is olyan rosszallóan pillantott feléjük, mintha legalábbis Marilyn Manson-koncertet rendeznének az asztalnál. Lili azonban magasról tett a fapofákra, meg az etikett szabályaira. Megváltásnak érezte a telefonjára érkező SMS-t, és gondolatban örömtáncot járt, amikor Carmen neve jelent meg a kijelzőn. A lány mellett sohasem unatkozott. Az életfelfogásuk ugyan merőben különbözött, de furamód nagyon jól kijöttek egymással. A magentára festett hajú, színes ruhákban járó és erős sminkeket viselő extravagáns Carmen imádott élni. Vonzotta a vad bulikat, művészlélekként igényelte a szenvedélyt. Carmen a szabadság szerelmese volt, aki nyáron még intenzívebben lángolt. Nemegyszer túl kemény bulikba is belecsöppent, ám azokról csak félszavakkal mesélt Lilinek. Szeretett titokzatos és kiismerhetetlen maradni.

„Elindultam meghódítani az éjszakát. Nicole lefeküdt aludni, fájt a feje. Vigyázz magadra, Princess! Puhapöcsnek üzenem, hogy a szoba már az enyém. LOVE”

A baráti körükből majdnem mindenkinek volt beceneve. Ezeken szólították egymást, és ezeket használták – már akik használták – az internetes csevegéseikhez. Akik nem jártasak a cybervilágban, el sem tudják képzelni, milyen sikamlós beszélgetések folynak a különböző chateken. Lili is csak akkor értesült erről, amikor Carmen megmutatott neki egy-két gyöngyszemet az ismerkedős levelei közül. A világhálót szépen lassan elfoglalják a valós életben különcnek tartott fiatalok, az internet adta lehetőségekkel pedig a szexualitás is új értelmet nyer. Elvesznek a határok. A cybertér a legszelídebb cicuskákat is vérengző nagymacskává vadítja. Az online kapcsolatok önkifejezésre bátorítanak, nincs kontroll, és minden egyetlen gombnyomással kitörölhető.

Például az SMS-ben említett Nicole is külsőleg visszafogott, szemüveges lány volt, ám a netről szerzett programok segítségével olyan szemérmetlenül erotikus montázsokat készített, amelyek láttán a legtöbb fiú fel- és ráizgult. Műveihez, gyaníthatóan, nem a fantáziájából merített ihletet. A mocsok pasik ihlették. Ezen nincs mit csodálkozni, hiszen minden pasinak akad valamiféle perverziója. Még Bence sem volt kivétel, ezt Lili mindenkinél jobban tudta. A fiú egy fekete könyvecskében szedte pontokba azokat az extrém helyeket, ahol élete folyamán szexelni akar. Jó néhány helyszínt kipiáltak együtt. Vajon még vezeti a listát?

Lili éppen válaszolni készült Carmen üzenetére, amikor Bence halk torokköszörülése megzavarta. A fiú kérdőn nézett rá, amitől a lány arcáról leolvadt a mosoly. Visszacsöppent a kérdőjelekkel szegélyezett valóságba. Erőszakkal hallgattatta el a kitörni vágyó kérdést: Mi a fenének hívtál el? Nem kezdeményezhet. Nem! A faggatózással ráadásul tanácsos csínján bánnia, hiszen míg ő a kérdéseknek élt, Bence örökösen visszahúzódott a csigaházába. Régen is akkor értették meg leginkább egymást, mikor a szájuk helyett a testük beszélt. Lehet, hogy most is a testbeszéd lenne a leginkább célravezető?

– Igen, még mindig az újságírás érdekel – könnyítette meg mégis Bence dolgát, majd minden szavát alaposan tagolva folytatta. – Nemrég lehetőséget kaptam, hogy a Newsnak dolgozzak, mint külsős újságíró.

Oké, volt ebben némi túlzás. Lili a nyáron gyakornokként kezdett az országos napilapnál. Töltelékhíreket írt, unalmas sajtótájékoztatókra küldték, vagy a szerkesztőségi telefonnál ült, és a felháborodott olvasók panaszait jegyzetelte. Tízen indultak neki, augusztus közepére azonban a többség lemorzsolódott, és csak ketten maradtak az egyik főiskolai csoporttársával, Soós Gyurival. Az viszont igaz, hogy a szerkesztőjük néhány nappal korábban hatalmas lehetőséget ajánlott kettejüknek. A veterán médiamunkás tehetségesnek ítélte a fiatalokat, és felajánlotta, amennyiben az iskolakezdésig szállítanak neki egy-egy címlapsztorit, külsős munkatársként, gázsiért foglalkoztatja őket. Ami pedig a legjobb: a nevük is odakerülhet a cikkek alá. Mint egy igazi újságírónak. Lili bőgött örömében. Gyerekkori álma volt, hogy vérbeli újságíró váljék belőle, annyi minden megtett érte, és most végre megtérülni látszott a befektetett energia. Nem utolsósorban beinthetett azoknak, akik nem bíztak a képességeiben. Apját, néhány gyerekkori barátját és Bencét is ebbe a halmazba sorolta. Bár az igazat megvallva a fiú sohasem öntötte szavakba kétkedését. Sokkal bántóbb volt, hogy egyszerűen nem mondott semmit. Hiába mesélt neki lelkesen, vagy épp elkeseredetten, Bence úgy csinált, mintha meg sem hallotta volna.

– Tényleg? – a fiú szeme felragyogott, majd töltött a poharakba. – Erre inni kell! Min dolgozol most?

Olyan kecsesen mozgott, mint egy prédáját kerülgető fenevad. Szelídítsünk kandúrt!

– Nem mondhatom el, akkor meg kellene hogy öljelek – mosolygott határozottan Lili, majd fejét parányit oldalra döntve, szabaddá tette a nyakát. Tudta, hogy ettől a fiú felpörög.

Bence közelebb is hajolt, Lili mélyet szippantott a szúrós Armani parfümből. Annyira hiányzott neki.

– Nyugi, tudok titkot tartani – súgta a fiú, és a szája elé emelte mutatóujját.

Hiába vált nyilvánvalóvá, hogy flörtölnek, Lili továbbra is igyekezett megtartani a három lépés távolságot. Tudta, ha enged a csábításnak, estéjük hamarosan hatalmas szexcsatába torkollik. Na, nem mintha bánta volna, ám valami talán még Bence farkánál is jobban izgatta. Mégpedig az, hogy a fiú, büszkeségét legyűrve bocsánatot kérjen tőle. Persze nem csak kurtán, szex reményében odavetve, hanem átgondoltan, tiszta szívből. Ahhoz azonban el kellett terelnie Bence gondolatait. Például olyan „izgató témákkal”, mint az újságírói munkássága...

– Az elmúlt két hónapban megszaporodott a fiatal öngyilkosok száma a városban. Én három huszonöt év alattiról tudok – magyarázta, és kortyolt a borából.

Az alkohol megtette hatását, Lili nyelve egyre nehezebben forgott. Ráadásul Bence is olyan őrjítő szexisen és (végre) érdeklődve nézett rá. Lehet, hogy most kellene abbahagyni az ivást. Vagy most kéne rátölteni.

– Azt gondolod, hogy van összefüggés az esetek között?

A lány bólintott, majd miután nagy nehezen leküzdötte torkán a kortyot, folytatta:

– Szerintem új drog kerülhetett forgalomba.

A fiú halkan hümmögött. Láthatóan a lány teóriáját ízlelgette.

– Honnan tudod, hogy mindannyian drogoztak? Ismerted őket? Vagy utánuk néztél? – érdeklődött tovább ártatlanul Bence.

– Nem, még nem néztem utánuk. – Mivel ezzel elárulta, hogy alig foglalkozott a témával, Lili gyorsan folytatta. – De akár egy új szekta is lehet a képben.

És akkor a fiú szája szélére kiült a régen látott, öntelt grimasz, amitől Lilinek felkavarodott a gyomra. Ritka, hogy egy ember szexepilje egyben a legbosszantóbb tulajdonsága is legyen. Lili régen izgatónak találta ezt a vigyort, aztán mikor Bence válogatott szemétségeinek védjegyévé vált, igyekezett egy öntelt hólyag tenyérbe mászó reakciójaként értékelni.

– Szerintem túl sok krimit olvasol. Ez Magyarország, itt nincsenek új drogok vagy öngyilkos szekták.

Liliben kezdett fölmenni a pumpa. Ítélőképessége eltompult, érzelmei olyan hullámtáncot jártak, mint a Balaton vihar idején.

– Hülyének nézel? –kérdezte hunyorogva.

– Nem, csak szerintem fölöslegesen fektetsz energiát ebbe témába. Ha érdekes lenne, a profik is foglalkoznának vele, és nyomozna már a rendőrség. – A fiú kedvesen beszélt, de továbbra sem tűnt el a fintora.

Rendben, elég volt!

– Inkább a munkámba fektetek energiát, mint egy faszfejbe – mosolygott Lili. – Vagy szerinted olyan fiúk után kellene kutatnom, akik szilveszter éjszaka szó nélkül lelépnek az általuk bérelt lakásból?

Bence úgy tett, mint aki rosszul hall. Ide-oda kapkodta a tekintetét, figyelte, hogy hallja-e őket valaki. Az ő családi hátterével különösen kellemetlen volna a Julietben hangos szóváltásba keveredni. Lili ekkor egy hirtelen ötlettől vezérelve az asztal alatt Bence ágyékához lendítette a lábát. Sohasem csinált ilyet, és nem tudta, honnan merítette hozzá a bátorságot. Talán a borból.

A fiú arcáról végre eltűnt a grimasz, helyén pajkos mosoly játszott. Tetszett neki a lány vehemenssége. A kis kéjenc.

– Most én kérdezek. Mit keresünk itt? – Lili a nyomaték kedvéért, mintha gázpedált nyomna, finoman rátaposott a fiú nemi szervére.

Bence megfeszült.

– Látni akartalak – válaszolta egyszerűen, majd mielőtt folytatta volna, kortyolt a borából.

Ám Lili nem elégedett meg a válasszal, ezért újra hozzászorította talpát Bence nadrágjához. Kicsit erősebben, mint az előbb. A fiú majdnem kiköpte a bort.

– Kíváncsi voltam rád – nyöszörögte.

A hangra több asztalszomszédjuk is homlok ráncolva fordult feléjük. Már megint a neveletlen, hangoskodó fiatalok. A lány a fiúval farkasszemet nézve, mosolyogva ingatta a fejét. Úgy döntött, nem erőlteti a kérdést, inkább magasabb fokozatra vált. Kényelmetlen cipője talpa helyett, annak sarkát nyomta a fiú intim részéhez.

Bence felszisszent, szemét fájdalmasan az asztalra sütötte.

– Nyugodj meg, nem fogok jelenetet rendezni. Elintézzük mi ezt négyszemközt – vigyorgott Lili.

– Mit szeretnél? – Bence megadónak tűnt.

Végre eljött Lili nagy pillanata. Ehhez egy tűssarkúra volt szükség?

– Kérj bocsánatot. – Olyan lazán mondta, hogy csupán a hanglejtésétől is öntudatos nőnek érezte magát.

Bence kifejezéstelen arccal emelte rá a tekintetét.

– Ki küldte az SMS-t? – szólalt meg végre.

– Kérj bocsánatot! – ismételte határozottabban a lány.

– A pasid? – Bence nem tágított.

– Kérj bocsánatot! – Lili nem hagyta magát.

– Jobb nálam?

– Kérj bocsánatot, ha nem akarod, hogy nyársra húzzalak – ironizált Lili.

Érzelmi vihar előtti, nyomasztó csend telepedett rájuk. Lili sürgetően felvonta a szemöldökét, de mindhiába. Bence szótlan maradt, a lány pedig elvörösödött. Megfutamodva fordította el tekintetét.

– Gondoltam, hogy úgysincs szíved nyársra húzni. Miért tennél kárban abban, amit szeretsz? – Bence pajkos kacajjal törte meg a csendet, és a terítő alá nyúlva gyengéden megcirógatta Lili vádliját.

Elég! Megint vesztett. Mint mindig.

– Eressz el! – sziszegte könnyeivel küszködve, és kirántotta lábát a simító ujjak közül.

Hirtelen mozdulatától szinte sikított a márványpadlót karcoló székláb. A fülsértő hangra már a pincérek is felfigyeltek. Ebből tényleg elég volt. Lili némán szedelődzködni kezdett, majd a borospohárral a kezében, enyhén dülöngélve felállt az asztaltól. Nem mehetek így el, hiszen megalázott. Az utolsó korty előtt dukál még egy végső szónoklat.

– Semmit sem változtál – morogta, ám Bence, rezzenéstelen arccal, karba tett kézzel, összeszorított szájjal ült tovább. – Nem vágytam másra, mint hogy bocsánatot kérj. De ne ezzel a gazzal, egyébként is tudhatnád, hogy utálom a rózsát. Szavakra vágytam. Azt akartam hallani, hogy megbántad, amit tettél. Ehelyett tovább nyúzol. Ki vagy te? Egy senki!

Megint úgy tesz, mintha meg se hallana. Lili le akarta gyűrni az utolsó kortyot, aztán máshogy döntött. Mégis jelenetet rendezett: egyetlen lendítéssel a fiú mellkasára löttyintette bora maradékát. A fehér ingen megállíthatatlanul terjedt a vörös folt. A fiú hátrahőkölt, csaknem hanyatt vágódott a székkel. Egy kurta „baszdmeg”-et is eleresztett, de idejében kapcsolt, és a végét elharapta. Már mindenki őket figyelte. Lili felszívta magát, és zsibbadó lábbal a kijárat felé indult. Tartanom kell magam, míg kiérek. A portás biccentett, az üvegajtó kinyílt, a lány emelt fővel lépett az utcára.

Senki nem merészelt szólni a görcsösen szorított borospohárért.

„Most indultam haza, ez egy faszfej! Ha hazaérsz, ébressz fel, beszélnünk kell!”

Nehezére esett a járókelőket kerülgetve SMS-t írni. A tűsarkú, és az alkohol még bonyolított is a helyzetén. A kis retikült szorongatva úgy érezte magát, mint egy lecsúszott ribanc. Akkor voltak utoljára ilyen gyötrelmes éjszakái, amikor Bence eltűnt. Utálta magát, amiért ismét belesétált a csapdájába. Főleg azért, mert Carmen előre figyelmeztette, hogy nem kellene elmennie a találkozóra. Bence csak kiszipolyozza az energiáit.

És még ki is röhögte, amiért az öngyilkos-témán agyal.

Soha többet nem foglalkozom ezzel a puhapöccsel! – harsogott fejében a visszatérő fogadalom.

Úgy tervezte, egy saroknyit lesétál, mielőtt taxit hív. Esze ágában sem volt a Juliet előtt ácsorogni, azonkívül ki kellett szellőztetnie a fejét, s a fülledt augusztusi este tökéletesnek látszott. Jobb is egy kicsit egyedül maradni, mert ha nem vigyáz, utat tör magának a hiszti. Önbecsülése nem engedte, hogy elgyengüljön. Még hogy Bence miatt sírni lássák? Egy frászt!

– Elloptál egy poharat.

Lili riadtan fordult hátra, de legnagyobb meglepetésére nem egy pincérrel, hanem Bencével találta szemben magát. A fiú utánaszaladt vörösborfoltos ingében, és pimasz mosolyával az arcán. Lili már lendítette volna a poharat, hogy széttörje a hülye fején, amikor Bence megragadta a tarkójánál, és magához vonta. Testük egymásnak feszült. Lili gyöngébbnek érezte magát, mint valaha.

– Azért hívtalak el, hogy tudd… – homlokuk összeért, szájukat néhány milliméter választotta el egymástól. – ...sajnálom.

Lili átfonta Bence nyakát, és hagyta, hogy a fiú megcsókolja. A pohár szilánkokra robbant a betonon.

Csaknem beszakították az ajtót. Összegabalyodva estek a falnak. Bence a földre ejtett kulcscsomó és Lili táskája mellé hajította a nyakkendőjét, majd szenvedélyesen beletúrt a lány hajába. Lili halkan felnyögött, s miközben hagyta, hogy Bence a nyakát csókolgassa, élvezte, ahogy a fiú merevedő férfiassága a combjának feszül. Győzött a vágy. Már a taxiban is falták egymást, a sofőr a fiú foltos ingét látva irigykedve jegyezte meg, hogy vad éjszaka elé néznek.

– Menjünk a régi szobámba – lihegte Bence.

Lili megragadta a srác fenekét. Imádta. Főleg szex közben szerette karmolni, amivel még inkább felpörgette a fiút. Legszívesebben már ott, a nadrágon keresztül belemélyesztette volna a körmét feszes húsába.

– Ott alszanak – nyögte.

A fiú értetlenkedett, de Lili még a kikívánkozó kérdés előtt betapasztotta az ajkát, majd a nyakába csimpaszkodott. Bence erős tenyerével a lány combjába kapaszkodott, és csetlő-botló léptekkel beügyetlenkedett vele a szobába. Az ágyra zuhanva Lili azonnal gombolni kezdte a vörösborfoltos inget, hogy minél előbb kiszabadítsa alóla a fiú izmos felsőtestét. A holdfényben bársonyos bőr láttán állati ösztön lett úrrá rajta, és beleharapott Bence mellbimbójába. A fiú a fájdalomból megtáltosodva, határozott mozdulatokkal Lili koktélruhája alá nyúlt, és szinte letépte róla a bugyiját.

– Szeretlek – dünnyögte a ruha alá bámulva, majd a következő pillanatban a lány lábai közé süllyesztette a fejét.

Méz. Miközben a fiú nyelve kényeztette, Lili méz ízét érezte szájában. Édes és ragacsos. Pontosan olyan, mint Bence íze. Tisztán emlékezett rá. Lehunyta szemét, és a lepedőbe markolt. Combjai közé szorította a fiú fejét, aki fürge nyelvjátéka alatt a derékszíjával matatott. A fémcsörgéstől elégedett mosoly terült el a lány arcán. Nem elégedett volna meg Bence nyelvével, forró leheletével, és az ujjaival. Magában akarta érezni őt. Mindennél jobban várta, hogy újra kitöltse, hiszen olyan sokáig várta vissza...

– Kívánlak! – Elfojtott sikolyba torkollott a vallomás.

A tudat, hogy valaki alszik a szomszéd szobában, még izgalmasabbá tette a kalandot.

A fiú a lány fölé tornyosult, nadrágját és alsógatyáját a bokájáig tolta. Teste a holdfényben megcsillanó verítéktől egy viaszszoboréra hasonlított. Karján duzzadtak az erek, kidolgozott mellizma megfeszült, hasán pedig tisztán kirajzolódtak a kockák. A köldökétől egy vékony szőrcsík vezette Lili tekintetét lefelé. A látványtól végleg elveszítette a fejét. A gátlások tovaszálltak, „ismerőssel” találkozott. Felült az ágyon, tenyerét átfonta Bence kőkemény férfiasságán, majd a szemébe nézve, ajkai közé engedte a fiút. Tiszteletem, Kapitány!

Mézédes. Jól emlékezett.

Lili várta, hogy Bence – jó szokásához híven – a hajába kapaszkodjon, és megadja az orális örömszerzés ütemét. Lili, imádta, hogy érzi a fiúban tomboló, nyers erőt. Bence egyre mélyebbre hatolt a szájában, közben arcát a plafonra emelve nyöszörgött. Aztán Lili végigkarmolta a fiú oldalát. Bence a körmök nyomán felnyögött, és még keményebbé vált. Nem bírta volna tovább, ezért a lány mellé rogyott az ágyra. A mozdulat olyan volt, mintha egy kortárstánc része lenne. Oldalára fordulva, tenyerét a lány vaginájára tapasztotta, és az ujjával izgatta.

– Érezni akarlak – suttogta a csókba Lili, a fiú pedig nem teketóriázott, egész testével ránehezedett.

Felszabadult ujjai már Lili mellénél matattak, majd a ruhát a derekáig letűrve szabaddá tette ajkának az utat. A lány mellbimbója kényeztetésre várva, kőkeményen ágaskodott. Bence a nyelve hegyét használva, körkörös mozdulatokkal nyalogatta. Lili mélyeket sóhajtott, aztán zilálva, halk nyüszítésre emlékeztető hangon vette a levegőt, mire a fiú finoman megharapta. A lány felnyögött, de a hang Bence tenyerébe ütközött.

– Halkan, alszanak – bökött a fejével a résnyire nyitott ajtó felé a fiú.

Kéjenc vigyorát a lány ebben a helyzetben egyáltalán nem bánta. Sőt, imádta, hisz tudta, mi következik. Bence farka a szeméremdombjának nyomódott. Rövid ideig tétlen élvezték a pillanatot, aztán Lili nem tudott tovább várni, megemelte a csípőjét, és eggyé váltak.

Augusztus 18. csütörtök, 3.47

Lili ajtócsapódásra riadt. A másodperc töredéke alatt észbe kapott, és kikászálódott Bence meztelen, még nyirkos teste alól. Szekrényéhez lépve kihalászta a hálóingjét. Azt írta Carmennek, hogy keltse fel, amikor hazaér. Nem lenne túl kellemes, ha rájuk nyitna, miközben pucéran alszanak egymásba gabalyodva. A résnyire nyitott ajtóból így is megláthatta őket.

Kósza pillantást vetett a gyűrött lepedőn alvó fiúra.

Te hülye picsa, mit csináltál? Haragudnia kellett volna magára. Sőt, meg kellett volna bánnia az estét. Ehelyett szívét melengette a látvány, de nem akart belegondolni, mi lesz, miután Bence felébred. Talán megint elmegy, és csak emléket hagy maga mögött.

Talán le kellene fotóznom… Mosolygott önmagán, de nem vetette el a kislányos csínyt. Szól Carmennek, hogy minden rendben, aztán a telefonjával készít majd egy-két izgalmas képet.

Kicsúszott a résen, majd óvatosan behajtotta maga mögött az ajtót. A szemközti szoba tejüveg-berakásos ajtaján fény szűrődött át. A félhomályban Lili a szeme sarkából mintha mozgást észlelt volna a lakás bejárata felől. Először azt hitte, csak a fáradtság játszik vele, aztán alig hallhatóan helyére kattant a bejárati ajtó zárja.

Mi a fene történik itt?

Homlokráncolva nézett a fény felé. Húzta vissza az ágy és Bence testének édes terhe, ám a kíváncsiság nem hagyta nyugodni.

Egyszer a kíváncsisága viszi a sírba.

Lehet, hogy Nicole ment el? Vagy talán Carmen hozott erősítést, hogy hazavigyék a kiütött barátnőjét? De akkor miért ég a villany? Egyre több kérdést vetett fel magában, és bonyolódni kezdett fejében a történet. Csak egy módon járhat a végére. Be kell mennie a szobába.

Oké, nincs baj! Minden rendben lesz odabent.

Az ajtó halk nyikorgással kitárult, Lili torkából pedig hasonlóan fülsértő, ám sokkal erőteljesebb hang tört elő.

2.
DR. LENGYEL

5.00

Luca egy pillanatig sem zavartatta magát. Olyan békésen ült a hálóján, mintha mindennap bűnügyi helyszínelők, és holttestek vennék körül. A pókok már csak ilyenek. A táplálkozáson és a szaporodáson kívül semmi nem érdekli őket. A fekete özvegy Carmen szobájában lakott, a lány gyakran órákig gyönyörködött a terráriumban tartott kedvencében. Lenyűgözőnek találta, hogy a természet mennyi kegyetlenséget képes belesűríteni egy ennyire aprócska és csúf lénybe. Érzelmeket kizárva az ösztöneinek élt.

A széles hátú, civil ruhás nyomozó karba tett kézzel, rezzenéstelen arccal méregette a vörös foltokkal tarkított ízeltlábút. A Discovery Channelről tudta, hogy a fekete özvegy különösen veszélyes faj, egyetlen csípéssel megölheti az embert. Nem is olyan régen találtak egy példányt egy budapesti játszótéren. Elképzelni is szörnyű, mi történhetett volna, ha egy vakmerő, mit sem sejtő gyerek kézbe veszi, vagy csak megpiszkálja. A fekete özvegy tartása Magyarországon ugyan tilos, de az interneten burjánzó feketekereskedelem révén az érdeklődők beszerezhetnek egy-egy példányt.

Kovács a terrárium üvegfalán tükröződő képen figyelte, amint helyszínelő kollégái ujjlenyomatok, hajszálak vagy bárminemű használható nyom után kutatva átfésülik a szobát.

Az orvos cirka öt perce érkezett. Nyúzott vonásai fáradtságra utaltak, mégsem méltatlankodott, amiért hajnalok hajnalán kiugrasztották az ágyból. Gondterhelt arccal, ám precíz mozdulatokkal kezdett a holttest átvizsgálásához.

A hullát a szakértő megérkezéséig ugyanabban a helyzetben hagyták, ahogy rátaláltak. A látvány borzalmas volt, a tetem környékét feketébe hajló bordó foltok tarkították. Az ágy kárpitját és a szőnyeget sosem lehet majd rendesen kitisztítani, ha a vér el is tűnik, a tudata örökre megmarad. A fiatal lány az ágyon feküdt, jobb karja lelógott, ujjai a halálos torokvágást ejtő kést érintették. Üveges tekintete az ágy fölé szerelt tükörre meredt. Kovács beleborzongott a gondolatba, hogy szegény teremtésnek minden bizonnyal végig kellett néznie a saját halálát. Arca az elmúlt órákban elszürkült, az este felkent színes sminkjével még bizarrabban nézett ki, mint a hullák általában. Szerencse, hogy idejében rátalálták, elképzelni is szörnyű, mi történt volna vele néhány óra elteltével az augusztusi hőségben.

Az orvos kesztyűbe bújtatott kézzel vizsgálta a lány nyakát, majd egy rövid feljegyzést követően néhány képet készített róla. Miközben a vaku villogott, Kovács titkon abban reménykedett, hogy a doktornő szakvéleményében némi feloldozásra talál.

– Bassza meg, még egy! – Rózsaillatú nő lépett Kovács nyomozó mellé.

A férfi magába szippantotta a parfüm csiklandozó aromáját, hálás volt, amiért kiüldözte orrából a szobában rekedt szagokat. Összeszorított szájjal fordult az ágyon fekvő holttest felé, ám ahelyett, hogy válaszolt volna társának, a negyvenes évei elején járó Gyarmatos doktornőhöz szólt.

– Mi történt, Ilona?

– Hogy pontos választ tudjak adni, alaposabban is meg kell vizsgálnom a testet. Ám nem hivatalosan azt feltételezem… – Az orvosszakértő nagyot sóhajtott. – Szerintem azzal az állattal van dolgunk.

Kovács nagyot nyelt.

Jól ismerte annak az elkövetőnek a szokásait, a mostani körülmények azonban eltértek a korábbiaktól. A kéthetes periódus eltért, és a vérfürdő is elbizonytalanította a nyomozót. Azonfelül a tettes eddig sohasem hagyta a gyilkosság helyszínén szexuálisan kihasznált áldozatai testét, szerette őket „kiállítani” a város forgalmas területein. Mint egy elismerésre vágyó, meg nem értett művész.

A nyomozásban részt vevő szakemberek minél előbb véget akartak vetni a gyilkosságsorozatnak. Két hónapja találták meg az első áldozatot. Rutinmunkának tűnt. Szerelemféltésre vagy bosszúra gyanakodtak. Noha Gáti Kinga mindössze tizenhét éves volt, halála inkább megrendítette, mintsem meglepte a rendőröket. Tinédzserként a legtöbb fiú alfahímnek képzeli magát, nehezen viselik az elutasítást. Ha nem úgy alakulnak a dolgok, ahogyan elképzelték, könnyen eldurran az agyuk. Kovácsék a lány iskolatársai, szomszédai és rokonai között kutattak gyanúsított után, ám a nyomozás minduntalan zsákutcába futott. Két héttel később újabb holttestre bukkantak. Aztán még egyre, majd a negyedikre. Ők pontosan hat hete dolgoztak az ügyön, de még egy árva gyanúsítottat sem tudtak előállítani. A gyilkos körültekintő, eddig sosem hagyott maga után használható nyomot. Eszelős szörnyeteggel volt dolguk.

– Laura, mit szedtél ki belőlük? – kérdezte Kovács a rózsaillatú nőt.

– A lányból nem sikerült túl sokat kiszedtem, még sokkhatás alatt áll – kezdte Laura, és megigazgatta a blézerét. – Annyit azonban megtudtam tőle, hogy nem az áldozat szobájában vagyunk. Csak egy vendég volt, a lány Nicole-nak nevezte. A táskájában talált személyi igazolvány szerint Nádori Nikolettnek hívják, tizenhét éves. A lakást bérlő lányok barátnője volt.

Laura utálta, hogy a gyilkosságiaknál rá hárultak a kihallgatások és a gyászoló családok tájékoztatása. De inkább bevállalta a hálátlan feladatot, mintsem Kovácsra hagyja. A férfit nyomozóként zseniálisnak tartotta, de ahhoz túlontúl türelmetlennek, hogy bárkit megnyugtasson.

– Továbbá azt tudtam meg, hogy mielőtt a lány rátalált az áldozatra, látott valakit kiosonni a lakásból – folytatta a nyomozónő, miközben az ágy fölötti tükörre meredt.

A plafonról visszatükröződve – sajnos túlontúl is – tökéletes rálátás nyílt Nikolett testére. A torkon ejtett seb így még szörnyűségesebbnek hatott. Laura nemi erőszakra utaló, külső jeleket keresett a lányon, de nem talált. Eddig a szexuális erőszak tényével tudta hallgatásra bírni a gyilkosságsorozat áldozatainak hozzátartozóit. A rendőrség szerencséjére a legtöbb család megértette a titoktartás fontosságát, egyébként sem akarták, hogy lányuk megbecstelenítésének ténye napvilágot lásson. A hármas számú áldozat apukájával azonban meggyűlt Laura baja, fenyegetőzve hívogatta, hogy ha tovább kell várnia a gazfickó kézre kerítésére, kitálal az egész kicseszett ügyről. A nyomozónőnek mindannyiszor végig kellett hallgatnia, hogy a férfi elküldi a kurva anyjába, majd higgadtságot erőltetve magára újra és újra meggyőzte Szabados apukát, hogy tudatosan cselekednek, a tettes mielőbbi elfogása érdekében pedig nem lenne túl szerencsés, ha címlapokon szerepelne az ügy. Mostanáig sikerrel járt, de fogalma sem volt róla, mikor fogy el az érthetően pattanásig feszült idegzetű apa türelme. Néhány órán belül pedig egy újabb család elé kell állnia, hogy elhitesse velük, kézben tartják az ügyet.

– Hol van most a lakótárs, mármint az, aki ebben a szobában lakik? – érdeklődött Kovács, aki a néhány négyzetméteres szoba berendezését vizsgálta.

A bejárattal szemközti falon húzódott az ablak, amelyet piros sötétítőfüggöny takart. A bal oldali falat csaknem elfoglalta egy ruhásszekrény, az ajtó felőli sarokban a terrárium, az ablak mellett egy asztalka állt. Az asztalt piros terítő borította, ugyanolyan színű gyertya állt rajta. A szoba jobb oldala mentén a terebélyes ágy húzódott, fölötte a tükör, az ablak felőli oldalához egy számítógépasztalt helyeztek. Ám Kovács számítógépet nem látott, mindössze egy nyomtató és egy fából faragott törpe – hatalmas, ágaskodó pénisszel – árválkodott rajta. A szabad falfelületeken rockzenekarok plakátjai, művészfotók és absztrakt aktfestmények másolatai lógtak.

– Állítólag szórakozni indult. Nikolett is vele tartott volna, de fájt a feje, és itthon maradt. – Laura a mondat végén fújt egyet, kikezdte a szoba pállott levegője.

Kovács a fejét csóválta, birkózókat megszégyenítő vastagságú nyakán megrándult egy izom.

– Elképzelhetőnek tartod, hogy egy nő a gyilkosunk? Nikolett halála egyértelműen nem kéjgyilkosság, inkább leszámolás. Talán Ilona téved, és ez a gyilkosság teljesen független a többitől.

– Ezt majd a dilidoki kielemzi – tért ki a válasz elől Laura.

– Jöjjön, ezt nézze meg, hadnagy! – kiáltotta a számítógépasztal fiókjait vizsgáló helyszínelő. Vaskos, vörös kartonmappát tartott a kezében.

Kovácsék néhány percig hitetlenkedve tanulmányozták a dosszié tartalmát.

– Erről vegyetek le minden lehetséges nyomot – mondta végül a Kovács. – Bevisszük a lányt és a fiút. Alaposabban ki kell hallgatnunk őket. Laura, te menj el az áldozat családjához, de vigyél magaddal valakit.

A nyomozónő felsóhajtott. Végre nyomra bukkantak. Hiába mások a körülmények, ezt a gyilkosságot is az ő tettesük követte el.

5.40

Lili egy papírpoharat forgatott a keményfa asztallapon. Azt hitte, a kávétól jobban lesz, de a koffein csak kontrasztot adott borzalmas emlékképeinek. Eddig általában Bence fennhéjázó vigyorát látta, amikor behunyta a szemét, ezentúl azonban Nicole élettelen arca sejlik majd fel előtte.

Te jó ég, mi a franc történt?

Bármennyire vonzotta a bűnügyi újságírás, és edzette magát lelkileg, hogy olykor hullákkal kell szembesülnie, éjszakai élményeit még az ellenségeinek sem kívánta. Az egész olyan volt, mint egy borzalmas rémálom, ami a kapitányságon nemhogy szertefoszlott, hanem folytatódott. A rendőrök szétválasztották Bencétől, külön akarták őket kihallgatni. A fiúval kezdték, így Lili számára nem maradt más, mint a végtelennek tűnő várakozás. Az elején még egészen jól viselte, talán az átélt sokkhatás szorította az elméjét, azért sikerült kizárnia a külvilágot. Ám, ahogy telt az idő, és enyhült az esti bor hatása, egyre feszültebbé vált. A szűkös kihallgatóban úgy érezte magát, mint egy közveszélyes bűnöző, akit az emberiség érdekében egy lyukba száműztek. Ráadásul a szemmel láthatóan felújított szobácskában nem működött a klíma. A helyiségben megrekedt, pállott levegőt mindössze egy gyönge, monoton hangon zúgó ventilátor pörgette. A sárgás neonfény pedig már csak hab volt a megsavanyodott tortán.

Legyen már vége! Lili végigsimított a farmerén, megigazgatta kapkodva magára rántott topját, majd újra és újra lófarokba kötötte a haját. Sem ideje sem ereje nem volt otthon letusolni, tincsei ragadtak, bőrén még érezte Bence verítékének szúrós szagát. Mindennél jobban vágyott egy relaxáló fürdőre a kedvenc tusfürdőjével, néhány mécsessel és a halkan duruzsoló, legújabb Muse- lemezzel. Dúdolni kezdte a banda Uprising című slágerét, ám néhány perc múlva óhatatlanul ismét Bencére és Nicole-ra gondolt. A legszívesebben azt is letagadta volna, hogy ismeri őket. Mennyivel egyszerűbb volna elmenekülni, messze futni a problémák elől… Ezzel szemben rövidesen zsaruk kérdezgetik majd, amit egyébként teljesen fölöslegesnek tartott. A lakásban mindent elmondott a nyomozónőnek, ha keresztre feszítik, akkor sem tud újdonsággal szolgálni. Csak rabolják az idejét, fölöslegesen cseszegetik.

– Üdvözöllek. – Az ajtó kivágódott, és egy kétajtós szekrénynek megfelelő méretű férfi lépett be rajta.

Lili ijedtében összerezzent, csaknem felborította a kávéspoharát. Emlékezett a pasasra, Kovács néven mutatkozott be. Csak Kovács, távolságtartóan, bármiféle keresztnév nélkül. Már akkor is ellenszenvesnek ítélte. Amíg a nő kedvesnek, sőt együttérzőnek bizonyult, a pasasba egy csepp empátia sem szorult. Széles mozdulatai, harsány hangja pökhendiségről árulkodtak.

– Remélem, kényelmesen érzed magad nálunk – vigyorgott Kovács, a fogai virítottak.

– Nem is tudnék jobb helyet elképzelni – vágott vissza morcosan Lili.

A nyomozó válasz helyett kameraállványt állított a lánnyal szemközt álló két szék közé, majd egy digitális készüléket erősített rá.

– Ha nincs ellenedre, rögzíteném a beszélgetést – közölte.

– Nincs, bár nem tudom, milyen újdonsággal szolgálhatnék.

Lili igyekezett kiirtani hangjából az ellenséges színeket, de sehogy sem sikerült. A Newsnál töltött gyakorlata során minduntalan azt tapasztalta, hogy a rendőrök mindenkinél felsőbbrendűnek képzelik magukat, a nyomozókra, ezek szerint, még inkább illett ez a megállapítás. A férfi kis csitriként tekintett rá, a tegezés is erről árulkodott. Lili önbecsülését mélyen sértette, ha naivnak nézték. Szúrós tekintettel méregette a tarra borotvált fejű fickót, aki a korából kifolyólag akár az apja is lehetett volna. Negyven körül járhatott, napbarnított homlokára barázdákat szántott az idő. Égszínkék szeme világított, hosszú szempilláit bármelyik nő megirigyelhette volna. Akár egy krimisorozat sztárszereplője. El kellett ismernie, hogy a fickó jóképű. Erős, védelmező, ám nyers fából faragva. Tökéletes példány azok számára, akik a bunkókra buknak. Lilinek az ábrándos tekintetű fiúk tetszettek, a nyomozóhoz hasonló macsóktól felfordult a gyomra. Azt gondolják, hogy a nyers férfierő elegendő egy nő számára. Pedig az esetek többségében inkább ellenszenvet ébreszt, mintsem ellenállhatatlan vonzódást.

Miután a kamera optikája fölött felvillant a kis piros lámpácska, Kovács leült az egyik székre, és olyan kutakodó tekintettel méregette a lányt, mint aki a falon is átlát. Ujjaival az asztal lapjára támaszkodott, kétségtelenül támadóállásba helyezkedett.

– A barátod nem tudott hasznos információkkal szolgálni. Remélem, te célravezetőbb leszel.

– Bence azt sem tudta, hogy kivel lakom ott – rázta meg a fejét Lili.

– A főbérlőd szerint régebben a fiatalemberrel éltél a lakásban.

– Igen, tavaly még lakótársak voltunk, de nyolc hónapja elköltözött – bólintott Lili.

– Lakótársak? – Kovács összeráncolta a homlokát.

A lány értette a célzást.

– Külön szobában laktunk, ha erre kíváncsi. Ő lakott ott, ahol… – magyarázta, de a nyomozó nem hagyta, hogy befejezze a mondatot.

– És most egy ágyban aludtatok?

Lili elvörösödött. Amikor elkezdett a főiskolára járni, bérlőtársként költözött Bencéhez, a gazdag családja ellen lázongó, filmrendezést tanuló, szépfiúhoz. Fenntartásai voltak ugyan a fiú lakótárssal szemben, ám a bérleti díj túlságosan jónak bizonyult ahhoz, hogy nemet mondjon az egyik közösségi oldal apróhirdetései között talált ajánlatra. Bízott a jó szerencsében. Bence elviselhetetlen szexista megjegyzései és trehánysága miatt aztán néhány hét elteltével már tovább is akart állni. Végül az egyik szóváltásuk során a gyűlölet sokkal kellemesebb érzéssé változott, és másnap reggel a fiú ágyában ébredt. Abban az ágyban, amelyben most az a borzalom történt. Úgy tűnt, bimbózó kapcsolatuk könnyít a helyzetükön. Bízott benne, hogy minden jóra fordul, és valami isteni csoda folytán Bence megjavul. Tévedett. Továbbra is a srác ingadozó kedve szerint éltek: néha imádták egymást, Bence tüneményes volt, aztán a következő pillanatban kijelentette, nincs szüksége rá. Sőt, Lili többször talált a lakásban számára idegen női fehérneműt. A megalázott, szerelmes lány könnyeiben fuldokolva tűrt, végül az idegőrlő esték legyűrték tartását. Ám ahelyett, hogy távozott volna a lakásból – és vele együtt a kapcsolatból –, örökös számonkérésével elijesztette a fiút. Bence szilveszter éjszaka bulizni indult, de az új évben már nem tért haza. Helyette egy ismeretlen férfi jelent meg az albérletben, hogy összepakolja, és elvigye Bence személyes holmiját. De Lili ezeket nem mondta el a nyomozóknak. Semmi közük a magánéletéhez.

– Azóta sok minden változott – felelte kisvártatva, és ismét a kávéspoharára bámult.

Ekkor, mintegy megváltásként, kivágódott az ajtó, s egy újabb férfi lépett be. Lili ismerősnek találta, ám hirtelen nem tudta hová tenni a fickót. Talán munka közben találkozhattak valahol, és megragadt az emlékezetében? No, nem mintha annyira karakteres lenne a külseje, hogy akaratlanul is megjegyezze magának az ember. Sőt, a nyomozó markáns megjelenésével ellentétben kifejezetten szürke kisegérnek látszott. Pontosabban feketének. A cingár, sötétöltönyös fiatalember olyan volt, mintha valaki egy fekete vonalat húzott volna a levegőbe. Mégis akadt benne valami megragadó. Egyfajta kisugárzás, ami hirtelen nyugalommal töltötte el a lányt.

– Ne haragudjanak a késésért – szabadkozott a férfi, és maga elé fektette a kezében szorongatott vörös dossziét.

– Soha jobbkor. – Kovács mosolya grimasszá korcsosult.

– Lengyel Dávid – nyújtotta jobbját Lilinek az újonnan érkezett.

Ez az indítás lényegesen megnyerőbb volt a lány számára. Viszonozta a gesztust, a fiatal férfi tapintása puha, szorítása határozott volt. A kettősség zavarba hozta a Lilit. Jobban szerette a kiismerhető embereket, mint azokat, akik ellentmondásokkal tarkítják személyiségüket.

– Lili, tudom, hogy kihallgatták a helyszínen, de néhány kérdést gyorsan át kell ismételnünk. Egyrészt szeretném öntől hallani a történetet, másrészt a kamerának is rögzítenie kell, rendben? – kérdezte kimérten, majd a lány jóváhagyását követően feltette az első kérdést. – Mikor találta meg a holttestet?

– Nem tudom pontosan. Már aludtunk Bencével, amikor ajtócsapódásra ébredtem – kezdte Lili, majd mielőtt folytatta volna, mély levegőt vett. – Gondoltam, a lakótársam, Carmen jött haza, és nem szerettem volna, ha ránk nyit. Meg akartam előzni. Akkor láttam, hogy valaki mozog az előszobában, de mire megnézhettem volna magamnak, már távozott a lakásból.

Lengyel szótlan maradt, de le sem vette mogyoróbarna szemét a lányról. Ábrándos, vonzó és végtelenül szomorú tekintet. Bár a férfi sötét borostája érettséget sugallt, így is meglepően fiatalnak tűnt ahhoz, hogy fájdalom kínozza a lelkét.

– Van tipped, hogy ki lehetett? – szólalt meg Kovács.

A kérdést a lány akár sértésnek is vehette volna, ám Lili nem hagyta magát zsinóron rágatni. Tudta, hogy Kovács provokálja, arra céloz, hogy a mai lányok nagy része könnyen kapható. Ha most tippelgetni kezd, még azt a látszatot keltheti, hogy bordélyházat üzemeltetnek.

– Nincs. Carmennek meglehetősen sok barátja van, de… – Kovács megköszörülte a torkát, amitől Lili ingerültebben folytatta. – ...fiúkat nagyon ritkán hoz fel. Általában lányokkal barátkozik. Ha pasizik, sohasem otthon csinálja. Ez az egy szabályunk van.

– És mindig betartotta a szabályt? – firtatta a nyomozó.

– Nem tudok róla, hogy megszegte volna. Ha mégis, akkor nem voltam otthon.

Szótlan másodpercek következtek. Miközben Kovács asztalon doboló ujjaira fókuszált, Lili emlékeiben megelevenedett egy buli. Havonta egy-két alkalommal jártak el együtt szórakozni, de ezek a kiruccanások mindig kalandosra sikerültek. Egyszer hazafelé menet Carmen bemászott egy kukába, Nicole és ő pedig végigtolták benne a városon. Olyan hangosan vihogtak a visszhangos utcákon, hogy többen rendőrséggel fenyegetőztek, de ők magasról tettek rá. Valahol a belvárosban aztán találkoztak három, hozzájuk hasonlóan jókedvű fiúval. Hiába próbálták fanyar poénokkal lekoptatni a srácokat, nem tágítottak. Carmen végül vérszemet kapott, és felhívta magukhoz a fiúkat. Lili hiába tiltakozott, a fiatalság árja erősebbnek bizonyult annál, hogy szembe ússzon vele. Ő ugyan csak beszélgetett a rá maradt bölcsészhallgatóval, Carmen szobájából azonban félreérthetetlen kacajok szűrődtek ki. Reggel pedig, amikor életmentő kávéért indult a konyhába, összetalálkozott a bölcsészével, aki anyaszült meztelenül öt bögre kakaót készített – nyilván csatlakozott az élvezkedő négyeshez. Ráadásul mindegyik bögrét Lili gyűjteményéből választotta ki, amelyekbe a lány sosem akart italt tölteni.

– Rendben – szólalt meg végre Lengyel. – Mit tud az áldozatról, Nádori Nikolettről? Mióta voltak barátnők Carmennel? Mennyire ápoltak jó viszonyt egymással?

– Egy középiskolába jártak, ott barátkoztak össze. Nem túlzok, ha azt mondom, hogy a legjobb barátnők voltak. Általában együtt jártak bulizni, azt hiszem, tegnap is Atomicba készültek. Aztán este Carmen írt egy üzenetet, hogy Nicole otthon maradt.

– Milyen lány volt Nikolett? – kérdezett tovább Lengyel.

– Nem mondanám túl életvidámnak, akadtak mélypontjai, ám Carmen mellett mindenki elfelejti a gondjait. Talán ezért is kötődött hozzá annyira. Hetente többször volt nálunk, gyakran ott is aludt. Filmeztünk, kibeszéltük a pasikat – Lili jelentőségteljesen Kovácsra nézett –, és természetesen néha bulizni is jártunk. Nicole fotósnak tanult.

A két férfi tekintete egy pillanatra összetalálkozott. Lili lényeges információt osztott meg velük, ehhez nem fért kétség.

– Tud esetleg olyan fiúról, aki követte, zaklatta, vagy erőszakosodott Nikolettel? – Lengyel kérdésforrása kiapadhatatlannak tűnt.

– Nem tudok ilyesmiről. Ő futott a fiúk után. Leginkább abból akadtak problémái, hogy a buliban felszedett srácok nem akartak tőle többet egyetlen… éjszakánál. Gyakran alázkodott meg, és írt szívhez szóló SMS-eket a fiúknak.

Az ominózus kéjes ötös után is – bocsáss meg Nicole! – sikerült magából komplett idiótát csinálnia. Belezúgott az egyik srácba, akit lassan az őrületbe kergetett. A fiúnak meg kellett változtatnia a telefonszámát, hogy Nicole végre békén hagyja. Lili elképzelni sem tudta, miként süllyedhetett a barátnője ilyen mélyre. Bár neki is akadt néhány érdekes húzása Bencével kapcsolatban, a viszonyuk gyökere akkor is jóval mélyebbre ért, mint egy hóbortos orgiáé. De az egész sztori régen történt, kár lett volna beleavatni az egyébként is rosszalló rendőröket.

Kovács úgy döntött, eleget hallgatott, előredőlt, és átvette a szót Lengyeltől.

– Mesélnél nekünk a lakótársadról? – követelte kedves kérésnek álcázva.

Lili összeszedte a gondolatait, majd elmesélte, hogy Carment egy Muse-rajongói weboldalon keresztül ismerte meg. Bence elköltözése után lettek igazán jóban, a lány éjszakába nyúló chatelések során tartotta benne a lelket, ő pedig úgy érezte, hálával tartozik neki, amiért meghallgatta a kínjait. Egy pillanatig sem teketóriázott, mikor a vidékről felköltözött Carmennek nem volt elég pénze kifizetni az albérletét. Mivel Bence szülei mindig három hónapra előre rendezték a fiú lakbérét, adott volt néhány gondtalan hét, hogy Carmen összeszedje magát. Színésznőnek készült, de a felvételin kisesett a harmadik rostán. Állítólag az osztályvezető tanár nem volt oda érte, azt mondták, próbálja meg jövőre. A letört lány kénytelen-kelletlen elszegődött pincérnőnek a Habos órák kávézóba, ám amennyire irtózott tőle, idővel annyira megszerette helyet. Napközben alig akadt munkája, így hódolhatott a szenvedélyének: olvashatott. Rajongott a fantasyért, a könyveket aztán egy blogban kivesézte. Több saját regény írásába is belefogott, persze egyiket sem fejezte be.

– Lehetett Carmen és Nikolett között nézeteltérés? – Lengyel kérdése megdöbbentette Lilit.

– Nem, dehogy – hüledezett a lány. – Sőt, úgy tervezték, hogy összedolgoznak. Carmen szerette volna, ha Nicole illusztrációkat készít a regényéhez, amelybe néhány hete belefogott. Felkészültek rá, hogy a kiadók elhajtják őket, arra gondoltak, hogy az interneten publikálják majd részletekben. Bíztak benne, hogy ha sokan olvassák, talán felfigyelnek rájuk. Idejük akadt, és legalább valami célt találtak maguknak.

Kovács közben elkérte kollégájától a dossziét, majd a fedőlapot fölcsapva Lili elé fordította:

– Ezt is Nikolett készítette?

Lili az eléje csúsztatott, színes fénymásolatra meredt. Hozzászokott már Nicole oykor betegesnek tűnő munkáihoz, így a szeme sem rebbent attól, amit látott. A fontázsra egy terebélyes vértócsát festettek, benne két összefonódott alak szeretkezett. Olyanok voltak, mintha éppen a vérből születnének. Az izmos hátú férfialak a nőn feküdt. Néhány helyen a két test eggyé vált: lábuk összefonódott, a férfi feje elmerült a nőalak mellkasában. Kézfeje összeolvadt a csuklójával, így feszítette feje fölé vékony karjait. A nő arca tisztán látszott, szája O alakot formált, egy hatalmas nyalókát tuszkoltak bele. Tekintetéből kiolvasható volt a rettegés, egyenesen a néző szemébe bámult. A rajzolt testekkel ellentétben a nő arca meglepően valóságosnak hatott.

– Sohasem láttam ezt a képet, de a stílusából ítélve akár Nicole műve is lehet – vallotta be Lili.

– Készített korábban hasonló rajzokat a hölgy? – érdeklődött Lengyel.

A kérdés hallatán Lili nagyot nyelt, és visszatartotta a lélegzetét. Nicole nem ezt érdemeli.

– Nem tudok róla – felelte.

Lengyel szeme összeszűkült.

– Megértem, Lili, hogy kellemetlen erről beszélnie, de nagyon fontos, hogy elmondja nekünk az igazat – firtatta a témát a cingár fiatalember.

– Tényleg nem tudom. – A nyomaték kedvéért Lili megrázta a fejét, és lebiggyesztette az ajkát.

– Nézze, eddig igazat mondott, de tudom, hogy most hazudik. Értem a testbeszédet. Kérem, ne húzzuk egymás idejét.

– Ne hátráltasd a nyomozást! – Kovács fenyegetőn hajolt előre.

– Főleg… erotikus témájú képeket csinált. – Lili megtört. – Nagyon érdekelte a szexualitás, rengeteg könyvet olvasott és filmet nézett meg a témában. De miért fontos ez?

Egyik férfi sem reagált. A kényelmetlen csendben aztán Lilinek hirtelen bevillant valami.

– Te jó ég… Ez… az a… lány… – dadogta.

– Ismered? – csapott le rá Kovács.

Lili tátott szájjal bámulta a fontázst.

– Nem… de… július végén lett öngyilkos. Írtunk róla.

– Írtatok? – szorította Kovács.

– Nyári munkaként a Newsnál dolgozom – magyarázta a lány, és nagyon igyekezett összeszedni a gondolatait. – A szerkesztőm kiemelten foglalkozik a fiatalokkal kapcsolatos bűntényekkel. Szerinte elrettentő egy-egy durvább címlapsztori. Amikor megtalálták a lányt, velem íratták meg hírben, majd másnap átvette tőlem a témát az egyik gyakorlottabb újságíró.

Tapinthatóvá vált a feszültség. A képen látható lányt Nyári Fanninak hívták, ő volt a gyilkos második áldozata. Két nappal az eltűnése után felvágott erekkel találtak rá a reggel munkába igyekvők egy aluljáróban. Első ránézésre lehetett volna egyszerű öngyilkosság, ám az orvosszakértő vizsgálata során kiderült, hogy a halála előtt közösültek a lánnyal, testét egyértelműen szadizmusra utaló sebek csúfították. Fekete hajú, zöld szemű lány volt, rajongott a rockzenéért. Eltűnése napján is egy koncerten tombolt a barátnőivel. Buli után szétváltak, Fanni azt mondta, hazaindul, de az aluljáróban kötött ki. Vagy valaki másnál, aki aztán az aluljáróhoz cipelte. Barátnői azóta is képtelenek feldolgozni a történteket. A lapok természetesen csak az öngyilkosságra utaló jelekről értesültek, az újságírók még a rockbandát is pellengérre állították, amiért több dalukban szerepel a halálmotívum, és marketingfogásként a Sátánt istenítik. Aztán egy új, nagyobb sztori hamar elhalványította az ügyet, Fannit hagyták békében nyugodni.

A rendőrségen is olvasták a News cikkét, Kovács menten kisebb dührohamot kapott tőle. Hatalmas szerencsének ítélte, hogy a halál pontos körülményeit, és a testen talált kisebb-nagyobb jeleket nem szimatolták ki a firkászok. Ha rajtuk múlt volna, már az egész ország tudná, hogy a lányt megbecstelenítették. Nicole montázsa kapcsán is éppen ez aggasztotta a nyomozót: a részletekről kizárólag a rendőröknek és az újonnan beavatott dilidokinak volt tudomása. A képet készítő lány azonban mégis erőszakos, szexuálisan kiszolgáltatott helyzetben festette le Fannit. Ez nyilvánvalóan nem lehetett véletlen. Miként feltehetően az sem, hogy azóta Nikolett is alulról szagolja az ibolyát.

– Tudod, hol lehet a lakótársad? – szegezte feldúltan Lilinek a kérdést.

– Mint mondtam, bulizni indult. Az Atomic a törzshelye, de fogalmam sincs, hogy egyedül hová mehetett. Talán oda – vonta meg a vállát Lili, majd gondolkodóba esett. – De ilyenkor már haza szokott érni...

A hirtelen rátelepedő aggodalomtól a lánynak összeszorult a szíve. Riadtan nézett a férfiakra, s akkor egy csapásra minden részlet összeállt.

– Maga az a pszichológus, aki… – mondta Lengyelnek. – Te jó ég! Lehet, hogy Carmen is halott?

Nem kapott választ.

3.
BLOODSMOKE20

7.30

Gyűlölöm a pirkadatot, amiért az éjszakából megszületve segíti a nappal diadalát. Pedig a nap lagymatag úr, délutánra erejét veszti, és alulmarad a mindig erős holddal szemben. Az éj hozzám hasonlóan csak egy áruló miatt bukhat el. Daemon az én pirkadatom.

Leoldozom a kendőm, kibújok a pulóveremből, és letolom a nadrágomat. Meztelenül állok a hordó mellett, amelybe korábban gázolajat csorgattam. Meggyújtok egy újságpapírt, aztán a hordóba ejtem. Belobban a tűz, füstje gomolyog, majd a megritkított cserepek között az éjszakába illan. Felmarkolom, és egyenként a hordóba hajigálom a vértől átitatott ruhadarabokat.

Nem hunyhatom le a szemem! Egy pillanatra sem hunyhatom le a szeme!

Nem hunyhatom le a szemem! Egy pillanatra sem hunyhatom le a szememet!

Az elmúlt évek során körültekintő lettem, mert azzá kellett válnom. Míg a félelem az ösztön ajándéka, az óvatosság kiváltság, mely észrevétlenül válik természetessé. Borzongatóan természetessé – főleg ha tudjuk, kitől kaptuk az áldást.

A vér makacs anyag, az örökkévalóságig megőrzi nyomát, ezért minden egyes, élményekkel teli éjszakára új szereléssel készülök. Nem cifrázom, mindig egyszerű, fekete holmikat vásárolok. Ilyen, amikor az ízlés a hatékonysággal találkozik. A sötét szövet pirkadatig elfeledi a bordó foltokat, így feltűnés nélkül vegyülhetek el a város árnyai közé. Mint egy szellem. És kivételesen most úgy is érzem magam, mintha kísértet volnék. Igyekeztem elhitetni magammal, hogy a ma éjszaka semmiben sem különbözött a többitől. De ez nem igaz. Képtelen vagyok hazudni.

A polcra készített, gondosan összehajtogatott váltóruhák felé pillantok. Kívánom friss öblítőillatukat, de nem vagyok elég tiszta hozzájuk. Még mocskos vagyok. A hordó mellé állított ládán pihenő lavórhoz lépek. Kiemelem a szivacsot, fejem fölé tartom, és kifacsarom. A langyos víz végigsiklik tar koponyámon, majd felsőtestemen szlalomozva a fészer poros betontalapzatára csorog. Gépies mozdulatokkal törlöm végig magam, a mosdóvíz halványpirossá színeződik az itt-ott rám tapadt vérfoltoktól. Bőröm nedvesen ragyog a gyertyasor lángjainak táncoló fényében.

Bár meglehetősen kellemes hellyé alakítottam a fészert, a szigetelés hagy némi kívánnivalót maga után. Az átforrósodott hordó tovább táplálja a helyiségbe rekedt nyár esti hőséget, és a mosdás ellenére izzadni kezdek.

Minden annyira feleslegesnek tűnik.

A kiszuperált íróasztalhoz ülök, előhalászom fiókjából a spirálfüzetet, és a nagymamám örökségéből maradt ékszeresdobozt. Végigsimítok a ládikán, de félretolom. Most nem kopottas víziókra van szükségem.

A füzet ósdi, de biztonságos módja annak, hogy lejegyezhessem élményeimet. Ezt is óvatosságra intő tanítóm suttogta a fülembe. Daemon szerint a számítógépembe pötyögött soraim ugyan kitörölhetőek, ám egy ügyes hecker bármikor feltámaszthatja őket halálukból. A füzet azonban, vészhelyzet esetén, örökre megsemmisíthető. Daemonnak igaza volt, és ezért is átkozottul gyűlölöm.

Érzékek memoárja
Június 19., vasárnap

Így lettem én

Ötéves koromban volt először orgazmusom. A legjobb barátom harmincas anyja okozott örömet. Standon jártunk, az idősebb fiúk azzal szórakoztak, hogy a medencében lerántották a kisebbek fürdőnadrágját. Zsákmányaikkal aztán elúsztak, és idegenek emberek holmija közé rejtették őket. Gyorsak voltak, a pórul járt kölykök bárhogy próbálkoztak, nem érhették utol őket. Félix is áldozatául esett az idióta csínynek. A megaláztatástól sírva fakadt, úgy visított, mint egy riasztó, az anyja pedig kétségbeesve rohant oda hozzánk. Rikácsolva faggatott minket, de nekem fogalmam sem volt a történtekről, Félixnek pedig elapadtak a szavai. Klári néni azt gondolta, én voltam a hunyó, így miután pőre fiát törölközőbe csavarva kimenekítette a vízből, elkapott a medence partján, lecibálta a gatyám, és a térdére fektetve elnáspángolt. Mindenki szeme láttára. Emlékszem, az idősebb srácok vigyorára és a többi szülő szánakozó tekintetére, de nem zavartak jobban, mint máskor. Hozzászoktam már, hogy megbámulnak. Az arcom jobb felén éktelenkedő, s a fejemre is felkúszó, tenyér alakú pigmentfolt vonzza a tekintetet. Mintha egy szörny lennék: a legtöbben ugyan megpróbálják leplezni az érdeklődésüket, de akadnak bátrabbak, akik gátlástalanul fürkészik örökletes bőrhibámat. Anyám több orvosnak is megmutatott, de egyik sem tudott segíteni. Azt mondták, meg kell tanulnom ezzel együtt élni, talán majd később, az orvostudomány… Persze. Próbáljanak meg ők ezzel együtt élni. Anyu mindeddig azzal vigasztalt, hogy a születésem előtt Isten megsimíthatta az arcomat. Nos, szerintem inkább pofán vert.

A strand-afférra visszatérve, Klári néni azt gondolta, hogy a fájdalomtól nyöszörgök, de valójában az élvezet sóhajai bugyogtak fel belőlem. Kéjt éreztem, ahogy pöcsöm a csapások ütemére forró, meztelen combjához ütődött. Kemény érintésétől remegett a testem. Belekapaszkodtam tétlen karjába, amit ellenkezésnek vélt, és még erősebben náspángolt. Hmmm… Szinte érzem seggemen az ujjai nyomát.

Klári néni nem is sejtette, hogy a legjobbat tette velem. Más gyerek talán sírva fakadt volna, és üvöltve könyörgőre fogja, én azonban a katartikus pillanatok hevében csak ziháltam. Kevesen hiszik, hogy az éretlen kölykök is képesek a csúcsra jutni. Pedig így van. Én vagyok rá az élő tanú.

A strandos esetet követően minden megváltozott. Miután belenyalsz a jóba, folyton a selymes ízre vágysz. Esténként, lámpaoltás után lábaim közé szorítottam a takarómat, és ösztönös mozdulatokkal dörzsöltem hozzá az ágyékomat. Sóhajtozva igyekeztem felidézni magamban a stand-affért. Mindhiába. Az érzés ugyan hasonlított, de koránt sem volt átható. Napról napra halványult az élvezet emléke, míg végül gyerekkori vízióvá fakult. De én tudtam, hogy létezik. És meg kellett találnom.

Ezt követően kerestem a bajt, az életem száznyolcvan fokos fordulatot vett. Újra át akartam élni a bizsergést, ami a lábam közül indulva végigvibrált a testemen, végül arcomat csipkedve a fejem búbjában oszlott szét. Folytonos csínytevéseim miatt problémás gyereknek ítéltek. Az óvodában a lányok copfba font haját pórázként használva vonszoltam őket. Azt játszottam, hogy a kutyáim. Sikítottak a fájdalomtól, én pedig mámoros mosollyal az arcomon, délcegen sétáltattam őket. Az óvónők – akik nem értették, mi történt az addig visszahúzódó kisfiúval – kiabáltak, megszidtak, és a sarokba állítottak, ám egy ujjal sem értek hozzám. Tetszett, hogy bármit megtehetek, számomra már akkor sem voltak határok. Bántottam másokat, mert tudtam, hogy a retorzió felhevít. Ha megbüntetnek, az kellemes érzés – de büntetni még kellemesebb.

Anyám istenhívő asszonyként hónapokig tűrt keserű tekintettel. Próbált szép szóval nevelni, de mit sem ért. Nem akartam megváltozni. Aztán egy hideg téli estén, fürdés közben végre pofon vágott. Tenyere helye ugyan égett az arcomon, de egyéb nem történt. Megszeppenve bámultam rá. Azt gondolta, fájlalom az ütést, és égre emelt arccal fohászkodott bűnbocsánatért. Ha tudta volna, hogy igazából csalódtam, valószínűleg a születésemért is bocsánatot kér. Akkor még nem sejtettem, hogy egy épeszű fiú nem érez szexuális izgalmat a saját anyja érintésétől.

Az anyai pofon és az óvónők hidegvére változtatott a viselkedésemen. Visszafogottabb, és magamnak való lettem. Anyámtól elhidegültem, a család szent ereje meggyengült. Titkomat még mélyebbre süllyesztettem, cefetül magányosan tengettem a napjaimat, amihez persze hozzásegített, hogy egyetlen gyerek sem akart barátkozni a foltos szörnyeteggel. A fiúk gúnyoltak, a lányok féltek tőlem. Számkivetetté váltam. Dühös voltam Istenre, amiért szórakozott velem, és utáltam az összes felhőtlenül boldog teremtményét.

Egyik szombaton, kapucnival a fejemen sétálgattam a város határában, mikor egy száguldó autó az orrom előtt trancsírozott péppé egy békát. Magával ragadott a pillanat. Bár még nem tudatosult bennem, de megéreztem, hogy az életet ködben úszó határ választja el a haláltól, és csak kevesen látják előre, mikor lépik át. De Isten mindig tudja, kinek mennyi időt szánt a földön. Ha én döntök valamely élőlény haláláról, én is Isten leszek. Így hát a tópartra rohantam, kerestem egy méretes követ, és csendben várakoztam. Első döntésem pillanatát várva vadásztam. A legelső békát csak megdobtam, a következőre már ráejtettem a követ, a harmadikat pedig cafatokra téptem vele. A vér, a ragacsos testnedvek és a belek látványa felszabadított. Szexuálisan ugyan nem indított be, de végre újra erősnek éreztem magam, és ettől a bennem tomboló feszültség egy csapásra tovaszállt. Egyre gyakrabban töltöttem a tóparton a délutánjaimat, a törzshelyemmé vált. Egyedül voltam, senki sem kötelezett magyarázkodásra. A következő évek során, ahogy nőtt a tapasztalatom, úgy kerestem egyre nagyobb és nehezebben becserkészhető áldozatokat. Sün, macska, nyúl, csirke, kutya. A legnagyobb trófeám egy elgázolt őzgida volt. Az út szélén találtam, még dobogott a szíve. Egy idő múlva a haláluknál jobban kezdett érdekelni a kimúlásuk felé vezető, szenvedéssel tűzdelt út. Volt olyan macska, amelyiknek levágtam a két hátsó lábát, hogy ne tudjon elszaladni, majd meggyújtottam, a lángokat pedig a vizeletemmel oltottam el. Külön fejtörést okozott, hogy melyik állatot milyen módszerrel kínozzam. Kreativitásom határtalannak bizonyult, használtam kést, ollót, csavarhúzó és fűrészt. A dögöket aztán ugyanarra a helyre temettem, a tópart egyik fűzfája lett végső nyughelyük.

Tizenegy éves koromban láttam először meztelen nőt. Az élmény szintén Félixhez köthető. Barátságunk egyébként kényszerből született. Az élet és a hit sodorta össze a két családot, mint szemetet a szél, mi pedig kénytelenek voltunk haverkodni. Később ugyanabba az általános iskolai osztályba kerültünk. A kötöttségek túléléséhez csak egymásba kapaszkodhattunk. Félix túlsúlyos volt, engem pedig a foltos ábrázatom miatt közösítettek ki. Mivel az iskola közelebb volt Félixék házához, gyakran aludtam náluk. Utáltam, mert tizenegy éves kora ellenére is csak kislámpánál tudott nyugodtan elaludni, engem pedig zavar a fény. Hiába mondták neki a felnőttek, hogy ne féljen a sötétben kavargó árnyaktól, mert a gonosz csak akkor viszi el, ha vétkezett, Félix képtelen volt leküzdeni a paranoiáját. Szüleink szentül hittek a földöntúli erőkben, én viszont csak röhögtem rajtuk. A szemükben magam is bűnös lennék, Lucifer mégsem rángatott le bokámnál fogva a pokolba. Bár biztosan jó barátok lennénk. Ahogy Félix is megtalálná a közös hangot az ördöggel. Egy októberi estén ugyanis kiderült, hogy hazudott, ami a Tízparancsolat szerint is bűn. Ráadásul egy másik bűnnel keverve főképp erkölcstelen. Tinédzser unokabátyja titokban mutatott neki néhány példányt a pornóújság-gyűjteményéből, az én leleményes barátom pedig egy óvatlan pillanatban elcsent egyet közülük. Tehát nem a félelmei, hanem a „paráznasága” igényelte a fényt. Emlékszem, miután kihalászta matrac alatti rejtekhelyéről a lapot, pirospozsgás arccal kezdte lapozni. Az első oldalakon egy vagináját mutogató nő terpesztett. Félix mókázott, mutatóujját a szőrös nemi szervhez dörzsölte, én azonban másra koncentráltam. A pucérság helyett a nő tekintete mozgatta meg a fantáziámat. Vörös rúzzsal kikent ajka csücsörítve küldött csókot nekem. Megbabonázott.

A magazin közepéhez érve forrósodni kezdett a helyzet. A mai napig emlékszem a több oldalas képsorozat címére: Mocskos mosoda. A fotóknak külön címet is adtak, melyeket gyerekfejjel izgalmasnak tartottam. Pedig nevetségesek voltak. A szerkesztő sohasem élhette át a sorozaton látható pillanatokat.

1. fotó: Helló édes, mocskos vagyok!

Fiatal nő – miniszoknyát és falatnyi fehér topot viselt – autómosóba vitte a kocsiját. Sminkje erős, haja tökéletesre beszárítva, bőre csillog. Éppen szállt ki az autóból, elővillant hófehér bugyija, és egy félmeztelen, kockás hasú fickónak magyarázott. A pasas karján kék színű, meztelen nőt ábrázoló tetoválás díszelgett.

Megjegyeztem a figurát, és néhány nappal később otthon hasonlót rajzoltam magamra az egyik tollammal.

2. fotó: Spriccelő, hosszú slag

A pasas segített neki, slagjával locsolta a kocsit. A nő háttérben ajkához emelte a mutatóujját, és a fantáziámat beindító, kéjjel telt tekintettel bámulta a férfi izmos hátát. A pasas sötétkék kertésznadrágot viselt, de a kantár a lába mellett lifegett. A gatyát csak a csípője tartotta, nyilvánvalóvá vált, hogy nem visel alsónadrágot. Bőre nyirkosan csillogott.

3. fotó: Túl forró a testem

A nő a férfihoz lépett, kivette kezéből a slagot, és a saját mellére irányította a vizet. Fehér topja átnedvesedett, az anyag a mellére tapadt, sejtelmesen láttatni engedte a bimbóját. A pasas az ágyékához nyúlt, miközben éhes szemmel bámulta a nő telt keblét.

4. fotó: Nyisd meg a csapom!

Hátulról lehetett látni a párt. A már félmeztelen nő a motorháztetőn ült, fejét hátravetette, szája tátva, szőke haja a derekáig ért. Bőre nedves volt, látni lehetett rajta a vízcseppeket. A férfi féloldalasan állva, kiöltött nyelvvel nyalta kuncsaftja mellbimbóját. Tipikusan nyakatekert pornópóz, de akkor természetesnek tűnt. Ma már tudom, hogy csak a tökéletes látvány miatt állították be őket így.

5. fotó: Gyere, és kormányozz!

A fotós leleményes volt, igyekezett minden képet más-más szögből felvenni. Ez például oldalról készült. A nő a férfi ágyékához hajolt, és ajkai közé vette a farmernadrág sliccéből előtüremkedő farkát. A pasas pedig a nő hajába kapaszkodott, karján megfeszültek az izmok. A nő szeme lehunyva, szája nyáltól csillogott, de a rúzsa nem kenődött el. Izgalmas munka lehet pornófotózáson sminkesként dolgozni...

6. fotó: Válts magasabb fokozatra!

A nő a motorháztetőn hasalt, a férfi hátulról tette magáévá. Gatyája eltűnt róla, teljesen meztelenül állt. Méretes farka körül fazonra borotválta a szőrt. A kép annyira éles volt, hogy még a domborodó ereket is látni lehetett rajta. A férfi a nő nyaka köré kulcsolta ujjait, vigyora lenéző volt, tekintetében felsőbbrendűség csillant. A nő fájdalmas arcot vágott, szemét összeszorította. Ruháit nem vetette le, a topját és a miniszoknyáját is a derekához tűrték. Nemi szerve szinte csupasz volt, mindössze egy vékony csíkot hagyott meg középen.

A szerkesztők elég szarul válogatták össze az újságba zsúfolt anyagokat, hiszen ahogy írtam, a magazin elején volt olyan sorozat, ahol szőrös nő pózolt. Éljen a retró!

7. fotó: Tisztíts meg kívül-belül!

A fotós kezdett kifogyni az ötletekből, ez a beállítás ugyanis nagyon hajazott az előzőre, a különbség mindössze annyi volt, hogy a nő a motorháztetőn ült, lábát a férfi dereka köré fonta. A pasas továbbra is megfeszített izmokkal szorította a nő nyakát, ujjai nyomán foltokban elszíneződött a bőr. A nő hátravetette a fejét, szemét összeszorította a fájdalom. Száját eltátotta, a férfi pedig uralkodóként beleköpött.

A nyolcadik képen a nő megkönnyebbült arcán ondó fehérlett. Félixnek az volt a kedvenc fotója, nekem azonban a hetedik láttán hevült fel a testem. Remegett a hangom, és zaklatottan vettem a levegőt, amiért Félix kiröhögött. Ő folyton a nemi szervek találkozásáról és az élvezésről beszélt, nekem azonban az arcok számítottak. A pina hazudhat, az arc és a tekintet viszont mindent elárul.

A Mocskos mosoda szereplői ébresztettek rá, ki is vagyok. Hogy nem vagyok egyedül, és létezik az, amire vágyom. Felizgat a fájdalom. Sokan aberráltnak tartanak emiatt. Hülyék, nem is sejtik, mennyi érzékiség van a félelemben és a kínban. Mindegy, hogy adja vagy kapja az ember.

4.
LILI

7.30

Szárnyaszegetten botorkált a rendőrség lépcsőházában. Nehezére esett a mozgás, és bár mehetett volna lifttel is, időt akart nyerni, mielőtt magába szippantja az utcai forgatag. Legszívesebben lerogyott volna az egyik lépcsőfordulóba, hogy ott töltse az elkövetkezendő néhány napot. Magányra vágyott. Nem hiányoztak az ingerülten dudáló autósok, sem a munkába igyekvő, lökdösődő tömeg. Ki tudja, melyik emberi külső mögött rejtőzik egy hasonló szörnyeteg, mint aki Nicole vagy Nyári Fanni életét kioltotta. Talán a gyilkos épp most ül le mosolyogva egy gyanútlan lány mellé a metrón…

Nem lehetsz ennyire gyenge, nem engedheted el magad!

Lilit a kihallgatás lemerítette, homályosan és összemosódva sejlettek föl előtte az éjszaka eseményei. Meg kell próbálnia kisimítani a gondolatait.

Összpontosíts!

Valaki kimenekült a lakásból. Nem látta, csak érezte a jelenlétét, majd hallotta a zár kattanását. Biztosan nem csak képzeltem? Nem, megtörtént. Nem hagyhatja, hogy a kétségei erősebbek legyenek az emlékeinél. Beleborzongott, amikor tudatára ébredt, hogy mindössze néhány másodpercen múlott, hogy belefusson a tettesbe. Aztán rátalált Nicole-ra. A lány karja lelógott az ágyról, és egy nagy kés hevert a szőnyegen. Az, amelyikkel néhány napja még a pizzáját szeletelte. Ám egészen addig szinte fel sem fogta, mit lát, amíg a plafonra szerelt tükörbe pillantva bele nem akadt Nicole tágra meredt, fénytelen tekintetébe. Homlokára verítéket szült a félelem, amikor hirtelen megelevenedett előtte Nicole vonagló teste. Mintha szemtanúja lett volna barátnője utolsó pillanatainak. Nem tehet róla, élénk a fantáziája. Maga előtt látta, ahogy a lány torkából vér bugyog, segítségért kiáltana, de szavai értelmetlen hörgéssé fulladnak.

Mire gondolhatott az utolsó perceiben? Vajon látta a gyilkosát?

Nicole holtteste láttán sikított, majd az előszobába menekülve, zokogva a földre rogyott. Bence határozott hangja térítette magához. A fiú szerencsére megőrizte a lélekjelenlétét, és minden tőle telhetőt megtett: értesítette a rendőrséget, aztán egyfolytában beszélt hozzá, tartotta benne a lelket, nem hagyta összeomolni. Lili most arra gondolt, hogy a szeretkezésük közben történt a tragédia. Hirtelen az édes keserűvé változott. Talán kevesebb kínos pillanatot okozna, ha Bence szertefoszló álomként elillanna az életéből.

A korlátba kapaszkodva megállt, minden erejével arra koncentrált, hogy visszaszorítsa kitörni vágyó könnyeit.

A kihallgatásig egyébként meggyőződése volt, hogy betörő járt a lakásukban. Megannyi borzalmas történetet hallani arról, hogy a rajtakapott tolvaj meggyilkolja a tettenérőt. Még hálát is adott az égnek, amiért a gazember nem fordult vissza, hogy vele is végezzen. Most azonban, a rendőri kihallgatás után, és Nicole fontázsát látva, minden új értelmet nyert. Sokkal komolyabb ügybe keveredett egy tragédiába fulladt rablásnál. Méghozzá a saját témájában. Nagyon is úgy tűnt, hogy jók a korábbi megérzései, az „öngyilkos” esetek között csakugyan lehet összefüggés. Ám azt a legmerészebb álmában sem gondolta volna, hogy gyilkosságról van szó. Ami pedig még hátborzongatóbb, hogy a nyomozó célirányos kérdéseiből ítélve, talán Carmen is belekeveredett.

Lehet hogy Carmen életveszélyben van? Önemésztő életét tekintve, sajnos várható volt, hogy rövidesen hatalmas pácba kerül. Ezer fokon égett, egyre gyakrabban csöppent hajmeresztő bulikba. Lili fejében más kép élt Carmenről, mint amilyet a lányt kommunikált önmagáról. Egy idő után arra kérte, inkább ne mesélje el az összes szaftos részletet. Egyrészt hihetetlennek tartotta a sztorikat, másrészt viszont, ha igazak voltak, inkább nem akart tudni róluk. Útkeresésnek vélte tizennyolc éves lakótársnője hóbortjait, bízott benne, hogy kinövi. Úgy volt vele, ha gondja akad, majd beszél róla. Azért nyolc hónap alatt csak észrevettem volna, ha nem stimmel valami. De a fenébe is! Carmennel semmi sem stimmel.

A földszintre érve, Lili a lépcsőház kijáratát jelző ajtó előtt megtorpant. Ahogy kilép az ajtón, megváltozik az élete. Egy olyan világba csöppen, ahol néhány óra leforgása alatt minden a feje tetejére állt. Az ő életében legalábbis biztosan. Nem tudta, mi vár még rá, de abban biztos volt, hogy kihívások és akadályok garmadával fog szembenézni.

Ez a nyár mindent megváltoztat.

7.40

Bence a kapitányság aulájában várta vörösborfoltos ingben és azzal az angyali tekintettel, ami rendre megtévesztette Lilit. A lány szíve hatalmasat dobbant, amikor megpillantotta a fiút, szinte repült a karjai közé. Bence nem szólt, csak mosolyogva magához ölelte, és csókot lehelt a homlokára. A pillanat elfojtotta a külvilág zaját, Lili pedig átélhette azt, amire mindennél jobban vágyott: biztonságban érezte magát.

A fiú taxit hívott. Lili nem tiltakozott, fenntartás nélkül rábízta magát arra az emberre, akiről egy hete még azt sem gondolta volna, hogy valaha viszontlátja. Józan ésszel belegondolva, nem is tehetett mást, minthogy belé kapaszkodjon. Helyzete meglehetősen kilátástalanná vált, nem volt hová mennie. A szerkesztőségben csak egy óra múlva kezdődik az élet, a rendőrök pedig valószínűleg még mindig az otthonában sürgölődnek. Egyébként sem vágyott vissza abba a lakásba, ahol lemészárolták egy ismerősét.

Egy budai cím felé araszoltak a reggeli csúcsforgalomban, ám arról, hogy pontosan hova igyekeznek, a lánynak fogalma sem volt. A nap vakítón ragyogott, érlelődött az augusztusi kánikula. A járdán hömpölygött a tömeg, a buszok egymás után gördültek a megállókba, a dugig megtöltött villamosok sikítva lassítottak a síneken. Ez a csütörtök is vidám, ám hétköznapi bosszúságokkal megtűzdelt nyári napnak indult. Lili azonban tudta, hogy változás közeleg. Az emberek nem is sejtették, hogy egy pszichopata mészáros járkál közöttük. Mert a rendőrség elhallgatta előlük. Ezt nem tehetik…

Minél többet gondolkodott, annál inkább tartott tőle, hogy Carmen életveszélyben lehet. Talán éppen egy székhez kötözve, a gyilkos válogatott kínzásait tűrve várja, hogy megmentsék. Vagy, ami még rosszabb: talán már nincs is életben. Lili mellkasában egyre intenzívebben lüktetett a féltés. Izzadó tenyérrel szorongatta Bence mobilját. Az övét a rendőrök lefoglalták, a fiú pedig mindenféle fenntartás nélkül odaadta a saját készülékét, hogy hívogathassa róla Carment. Minden bizonnyal a hatóság is kereste már a lányt, de Lili beleőrült volna a tétlenségbe. Belerokkanna, ha Carmennek is baja esne. Barátnője telefonja azonban mindvégig kikapcsolt állapotban maradt.

– Nyugodj meg, minden rendben lesz – suttogta a fiú, és megcirógatta Lili arcát, aki hüvelyujjával a BlackBerry kijelzőjét simogatta, mintha csak a Dzsinnt próbálná előcsalogatni Aladdin csodalámpájából, hogy segítséget kérjen.

Bence törődése hízelgett a lánynak, de talányokat is bőven ébresztett benne. Még mindig nem tudta, mire számíthat tőle, miért szedte elő a múltjából, és ami a legfontosabb, mikor akarja ismét eldobni. Ebben a válságos helyzetben egy újabb csalódás felért volna egy kegyelemdöféssel. Jobb lenne már az elején szembesülni a valósággal, miszerint úgysem működhet ez a dolog kettejük között. A szex ugyan tökéletes, egyszerre vad és érzéki, de ez nem érdem, hiszen a testiség terén sohasem volt közöttük nézeteltérés. Ugyanazt szerették, és ugyanolyan kísérletezőek voltak mindketten. Az ellentétek akkor ütköztek ki, amikor Lili az élvezetnél többre vágyott – gyöngédségre és érzelmekre.