Tartalomjegyzék

Vivien

Daniel

Vivien

Daniel

Vivien

Daniel

Vivien

Daniel

Vivien

Daniel

Vivien

Daniel

Vivien

Daniel

Vivien

Daniel

Vivien

Daniel

Vivien

Daniel

Martin

Köszönetnyilvánítás

Abby Winter

A múlt fogságában

©Abby Winter

Szerkesztette: K. Zsófi

Borítóterv: Ashley Redwood

Tördelés: NewLine kiadó

Szerző facebook oldala:

https://www.facebook.com/abbywinter2017/

Felelős kiadó: Gibicsárné Szabó Noémi

Bakháza, 2020.

epub ISBN: 978-615-6182-20-3

mobi ISBN: 978-615-6182-21-0

Minden jog fenntartva! A mű egyetlen része sem másolható, sokszorosítható, vagy használható fel a szerző és a kiadó előzetes írásbeli engedélye nélkül.

Vivien

Szombat van. A tükör és a gardrób között megtett utam, már a maratoni táv hosszával is megegyezik. Bulizni megyek a kollégáimmal, és keresem a megfelelő ruhát. Na, ez az, ami sosincs meg egy nő szekrényében. Pedig az általam felhalmozott készletet még a Harrods is megirigyelhetné.

Amióta saját vállalkozásba fogtam, és több ügyfelem volt, a keresetem egy részét ruhákra költöttem. Próbáltam meggyőzni magam, hogy ez befektetés, bár, aki jobban ismert tudta, hogy ez volt az egyik gyógyszerem. Amióta, lassan hat éve, hátat fordítottam az előző életemnek, ebben éltem ki magam. Na meg, hogy ezekben a csodákban elcsábítsam azt a sok önelégült barmot. Hát igen, ők voltak a másik gyógyszereim.

Merengésemből a telefonom csörgése zökkentett ki.

– Katie!

– Vivien! Kész vagy már? Vagy még mindig a szekrénybe vagy betemetkezve? – Hiába, kedvenc és eddigi egyetlen barátnőm nagyon jól ismert. Már húsz éve voltunk barátnők, és ha ő nem lett volna, talán már én sem lennék.

– Ne gúnyolódj! Válogatok – mondtam sértődötten.

– Ne szarozz! Vedd ki a legelsőt, ami a kezedbe akad és gyere! Neked minden jól áll!

Igaz, ami igaz. M-es méretemhez százhetvenöt centi bujaság párosult. Hosszú, enyhén hullámos barna hajam a lapockámig ért. A szemem, mint az éjszaka, legalábbis Katie szerint. Szerintem egyszerűen csak barna, ami néha feketébe hajló – mindenesetre ez a kombó okozta a vesztem. Egy darabig nem is bírtam a tükörbe nézni, de Katie kirángatott a pokol legmélyebb bugyrából. Megráztam magam, hogy a rossz emlékek eltűnjenek.

– Mit gondolsz? Piros legyen vagy fekete? – tartottam magam elé két kedvenc darabomat.

– Legyen a piros. Abban vadító vagy – udvarolt tovább a barátnőm, de nem vitatkoztam.

– Te mit veszel fel?

– Feketét.

– Te meg abban vagy vadító – mosolyogtam. Pont az ellentétem. Haja szőke, vállig érő, szeme pedig kék, mint a tenger, picit alacsonyabb nálam, de tipikus példája a kicsi a bors, de erős mondásnak.

– Miért, nem az a cél?

– De igen.

Amikor a történteket és a családomat hátrahagyva Birminghamből Londonba költöztem, Katie minden kérés nélkül velem jött. Nem volt könnyű neki elviselni a családom támadását, ráadásul engem is rehabilitálnia kellett, de nem ismerek még egy ilyen erős nőt, mint ő.

– Akkor kapsz fél órát, lent várlak egy taxival.

– Oké. Sietek.

– Ajánlom is – válaszolta, majd bontotta a vonalat.

Nem is értem, miért nem jött át inkább. London egy csendes kis részén laktunk ugyanabban a tömbben, csak másik lépcsőházban. Amikor hat éve idejöttünk, így tudtunk egymáshoz közel lakást bérelni.

Fél óra múlva, teljes harci díszben szálltam be a taxiba, és megöleltem drága barátnőmet.

– Kezdődhet a csábítás éjszakája? – vigyorgott rám.

– Igen, mehetünk. – Bediktálta kedvenc klubunk nevét, és már indultunk is.

A Toxic nevű bár, London buli negyedének központjában volt. A kívülről impozánsnak tűnő épület, mintha nem is ebben a világban lett volna. Számomra picit futurisztikus, de Katie teljesen oda volt tőle. Vagy inkább az itt fellelhető pasikért.

Amint átjutottunk a kidobók tengerén – mert körülbelül tíz ilyen kétajtós szekrényen kellett átverekednünk magunkat –, beléptünk egy hatalmas galériás diszkóba. Semmi extra nem lett volna a helyben, ha nem ezeket a színeket választották volna. Az egész terem hófehér volt, lámpák helyett kék ledek segítették a tájékozódást, illetve a tánctéren UV-fénnyel fokozták a hangulatot. Az épület három emelet magas volt, a földszinten viszont csak a bejárattal szemben, a terem másik felében lehetett leülni. Minden szinten félkör alakú boxok sorakoztak egymás mellett az épület teljes szélességében. A hatalmas táncteret a földszinten helyezték el, a bejárattól három méterre. Különlegessége, hogy három lépcsőfokkal az eredeti szint fölé emelkedett, így egy kicsit olyan érzése volt az embernek, mintha kirakatban lett volna. Bárok a földszint két szélén, balra és jobbra is voltak, de lámpát ott sem lehetett látni, csak a kék ledek világították meg a pultot, és az italokat tartó polcok szegélyét. Olyan volt, mintha valami jégbarlangban lettünk volna, de ami miatt én szerettem ezt a helyet, az a zene. Imádtam táncolni, és köszönhetően a klassz Dj-nek, itt meg is tehettem. Elsétáltunk a bárba, kikértük az első kör koktélunkat, és vártuk, hogy Maggie, a másik kolléganőnk megérkezzen.

Így hárman alkottuk a Sweet Dream csapatát. A céget Katie-vel alapítottuk, miután eljöttünk otthonról. Ő tervező volt és varrónő, én pedig lakberendező. Maggie-t később vettük fel, amikor beindult az üzletünk. Ő lett a mi mindenesünk, könyvelő és titkárnő egyben. Kicsit visszafogottabb volt mint mi, de nem tettük magasra a mércét.

Katie épp kikérte a második kört, amikor mellénk ült.

– Helló, csajok!

– Na, végre! Kicsit le vagy maradva – piszkálta Katie.

– Nehogy azt hidd! – mosolygott kacéran.

– Csak nem? – kérdeztük egyszerre.

– De igen – kacsintott ránk. Maggie már rég próbálta elcsábítani a szomszédjában lakó Mike-ot. – Csak egy ital volt, semmi több, de már ez is haladás.

Eközben megérkezett a következő körünk a szexi pultostól. Összekoccintottuk poharainkat, indulhatott az este. Amint lecsúszott a torkunkon az utolsó korty, már mentünk is a tánctérre. Elfoglaltuk a szokásos helyünket, összeütöttük a tenyerünket, és nevetve táncolni kezdtünk.

Daniel

– Mr. Waters! Ms. Davis van itt – szólt be a titkárnőm az irodámba.

– Küldje be!

Mit akarhat megint?

Az ablak felé fordultam. Nem mondom, hogy elegem volt belőle, de azért feltűnően sokat járkált mostanában az irodámba. Igaz, hogy rengeteg munkánk volt, de néha az volt az érzésem, más állt a látogatások hátterében. A gondolatra mosolyra húztam a szám.

Merengésemből a látókörömbe kúszó szőkeség ébresztett fel. Lassan balra fordítottam a fejem, és ránéztem. Sokat sejtető pillantással meredt rám.

– Helló, Daniel.

– Helló, szépségem! Mi szél hozott erre? – fordultam teljes testemmel felé. Hát, most hogy láttam, megelevenedtek az előbbi képzelgéseim. Szép lassan végigvezettem a tekintetem rajta. Egy vékony kabát takarta a ruháját, és egy magas sarkú cipő volt rajta. Mire újra a szemébe néztem, már szaporábban is vette a levegőt.

Tudtam én, hogy mást szeretne! De ha erre vágyik, rajtam ne múljon!

– Mit akarsz?

Lassan kioldotta a kabátján az övet, és elkezdte kigombolni. Öltözéke nem sokat hagyott a képzeletre.

Ó, a francba!

Egy hófehér csipke bugyi, és egy hozzá illő melltartó volt rajta. A látvány is elég volt, hogy a farkam keményedni kezdjen. Nem voltam híve az irodai szexnek, de ma kivételt teszek, ebben már biztos voltam. Közelebb gurultam hozzá a székemmel, és az ölembe rántottam, mire ő felsikoltott.

– Mire számítottál, amikor felvetted ezt a rongyot? – szorítottam meg a csípőjét, miközben megharaptam a nyakát.

– Erre – nyögte kéjesen, és bújt még közelebb hozzám. – Rád. – Benne akadt a szó, amikor felkaptam, és az asztalomra dobtam. Könnyedén meg tudtam tenni, mert alig volt ötven kiló, én meg elég jó edzésben voltam.

Lehúztam róla a kabátot, hogy ne legyen útban, és elhajítottam. A lába közé álltam, egyik kezemmel megszorítottam a nyakát, mire felszisszent.

Igen, ez vagyok, bébi!

Nem fogok finomkodni vele, csak azért, mert együtt dolgozunk. Dugni akart, megkapja. Láttam, ahogy a vágy átveszi az uralmat a teste fölött, és már tudtam, hogy nem fog ellenkezni. Vadul tapadtam a szájára. Olyan heves voltam, hogy még a fogunk is összekoccant, de amikor elszakadtam a szájától, hogy tovább kényeztessem a nyakát, hangosan felnyögött. Hanyatt fektettem az asztalon, miközben hangosan zilált, letéptem a bugyiját. Újabb nyögés volt a jutalmam. Szerettem, ha odaadóak voltak, és nem kellett a betörésükkel foglalkoznom.

Egy ujjamat végighúztam nedvességtől csillogó punciján, mire homorította a hátát. Azért, hogy ne ficánkoljon, a melle közé téve a kezem, lefogtam. Egy ujjamat beledugtam, és izgatni kezdtem. Mivel mozogni nem nagyon tudott, a fejét forgatta és közben kéjesen nyögött.

– Ne kínozz Daniel! – emelte rám a tekintetét. – Csak dugj meg!

– Ahogy óhajtod!

Merev farkam már szabadulásért kiáltott, így nem kellett kétszer mondania. Lehúztam a cipzárt a nadrágomon, őt pedig az asztalról. Amint egymással szemben álltunk, újra megcsókoltam. Amikor karjait a nyakam köré akarta fonni, megragadtam a derekát, és megfordítottam. Szőke haját jobb oldalra húztam, végigcsókoltam a nyakát egészen a füléig, majd vissza, aztán beleharaptam a vállába, mire hangosan felnyögött.

– Daniel.

Rálöktem hassal az asztalomra, és szétfeszítettem a lábát, hogy hozzáférjek. Kezemet a hátára tettem, nehogy eszébe jusson mozogni. A fiókból elővettem egy gumit – amit tartalékban tartottam ott –, felhúztam, majd szó szerint felnyársaltam az asztalomon kiterült szőkét. A kéjes kis közjátékának köszönhetően már majdnem eldurrantam. Ő is föl volt húzva rendesen, mert alig dolgoztam rajta, máris szorítani kezdte a farkamat.

– Várj még! – morogtam fölé hajolva.

– Ahhoz túl jól csinálod – sóhajtotta két lökés között.

– Fogd be! – csaptam a fenekére, mire még hangosabb lett. Nekem sem kellett sok, még két erőteljes lökés és mindketten a csúcson voltunk. Őszintén, nem terveztem ilyen programot mára, de nem is gondoltam volna, hogy ebben a szőke ciklonban ennyi spiritusz van. Amikor csillapodott a légzésünk, felsegítettem, magam felé fordítottam, és végigsimítottam kipirult arcán.

– Most már mehetsz!

Tágra nyílt a szeme – gondolom nem erre számított –, de szó nélkül felvette a kabátját, és a bugyiját a földről, majd kiballagott az irodámból.

Jó kislány! Lehet, hogy megismételjük.

Épp csak rendbe szedtem magam a fürdőben, amikor a haverom belépett az irodámba.

– Jól láttam, hogy Jessica billegett a lift felé? Mit keresett itt? Nem volt ma megbeszélés, vagy lemaradtam valamiről?

– Valamiről lemaradtál az tény, de nem arról, amire gondolsz – vigyorogtam elégedetten Martinra.

– Az irodádban, Daniel? – kérte számon röhögve. – Egyszer ez lesz a veszted, öreg. Ha a faterod ezt megtudja, páros lábbal fog kirúgni innen, én meg majd intézhetem a papírügyeket – csóválta a fejét még mindig mosolyogva.

Martin volt az egyik legjobb haverom. A szüleink már nagyon régóta barátok voltak, és szerencsére úgy alakult, hogy mi is jól kijöttünk egymással. Mindketten az apánk nyomdokaiba léptünk, és elég jó sorunk volt. A szakmánkat szerettük, jók voltunk benne, pénzünk is volt rendesen, amit ki is használtunk. Martin azért egy kicsit visszafogottabb volt, mint én, de a bajban mindig számíthattunk egymásra. Sajnos, erre az összefogásra nem egyszer volt már szükségünk.

– Nem fogja megtudni, ez csak egyszeri alkalom volt.

– Na, persze. Ezt te sem hiszed el, ugye? – nézett rám felhúzott szemöldökkel.

– De igen. Többet nem fordul elő. Tudod, hogy házinyúlra nem lövök – ültem le Martinnal szembe a kanapéra.

– Te tudod, de jól gondold meg, mit csinálsz, mert apádat nem fogja érdekelni, hogy rólad van szó. Na, de mindegy is. Azért jöttem, hogy megkérdezzem, nincs-e kedved holnap este egy kis bulihoz?

– Hülye kérdés. Mikor voltam én bármi jónak az elrontója? – vigyorogtam.

– Sosem. Rendben, akkor tízkor a Toxic-ban találkozunk – mondta, majd felállt és elindult kifelé.

A város legjobb szórakozóhelyének már csak az említése is feldobta a napomat. Már alig vártam, hogy becserkésszem újabb áldozatomat.

Vivien

Nem is kellett sokat várnunk az első hiénára. Hátulról közelített, megfogta a derekamat és hozzám simult. Ránéztem Katie-re, ő csóválta a fejét. Már ennyiből is tudtam, hogy nem az, akire én vártam. Kezére tettem a sajátomat, elhúztam a derekamról és szembe fordultam vele. Helyes volt, valamivel magasabb nálam, szőke hajú, de totál részeg, így alapból ki volt zárva. Rám nézett, már amennyire az erejéből futotta, én megcsóváltam a fejem és finoman löktem rajta egyet. Szerencsére a haverja vette az adást, így nem durvult el a helyzet.

A következő fél órában egymást követték a kiéhezett pasik, mire az egyik szám közepén Katie teljesen lefagyott. Megállt, és tátott szájjal bámult mögém. Ránéztem másik barátnőmre, hátha ad valami jelet a szokásunknak megfelelően, ő viszont fülig érő szájjal vigyorgott rám, de mást nem sikerült kicsalnom belőle sürgető tekintetemmel. Kíváncsivá tettek, ezért a zene ütemére megfordultam, de arra nem voltam felkészülve, amivel szembe találtam magam.

Egy világító zöld szempár meredt rám. Ebben még nem is lett volna semmi furcsa. Amitől ledöbbentem, hogy nem vágyat láttam a szemében, ahogy eddig a bepróbálkozóktól, hanem… Dühöt? Igen, dühöt. Mintha mérges lett volna. Azonnal felment bennem is a pumpa. Rántottam egyet a vállamon és visszafordultam a csajokhoz. Ők már mindketten táncoltak két idegen pasival, így kezdtem magam kellemetlenül érezni. Gondoltam, hagyom a lányokat szórakozni, a barmot meg magára, és elindultam az emelvény széle felé. Alig tettem meg két lépést, amikor egy erős kar visszarántott. A lendülettől megbotlottam, így, csak a mellkasának támaszkodva tudtam visszanyerni az egyensúlyomat.

– Minek veszel fel ilyen cipőt, ha nem tudsz benne menni? – kérdezte. Hangjától és leheletétől a fülemen, megborzongtam. Amint elért az agyamig, hogy mit mondott, löktem rajta egy nagyot.

– Menj a picsába! – mondtam, és újra elindultam. Megint nem jutottam messze. Most hátulról ölelt át két kézzel, és szorosan hozzám nyomta magát. Amikor fenekemhez szorította merev farkát, felszisszentem.

Mi a francért viselkedik így, ha egyszer ennyire kíván?

A zene ütemére kezdett velem mozogni.

Na, gyere, nagyfiú! Lássuk, mit tudsz!

Beleadtam mindent. Nem kellett sokáig várni, megfordított. A szeme színe egy kicsit besötétült, ebből már jól tudtam, hogy nyertem. Csak abban nem voltam biztos, akartam-e nyerni. Volt valami rossz érzésem, amivel nem tudtam mit kezdeni. Sok időm nem volt agyalni, mert a szép szemű ismeretlen két keze közé fogta az arcomat, biztossá téve, hogy nem megyek sehová, majd hevesen megcsókolt. Próbáltam tartani magam, de amikor az egyik keze végigsimított a gerincemen, míg a másik az állam alá csúszott, felsóhajtottam. A gyomromból kiindulva bizseregni kezdtem, és az érzés meg sem állt a bugyimig. A pillanatot kihasználva, nyelvével kezdett kalandozni a számban, amitől teljesen elvesztettem az önkontrollom. Karjaimat a nyaka köré fontam, és simogatni kezdtem a tarkóját. Körmömmel végigkarcoltam a bőrét, amitől csak még szorosabban tartott.

– Most velem jössz! – szakította meg váratlanul a csókot.

Mi?

Mire reagálni tudtam volna, már a lépcsőn mentünk lefelé. A lányok gyorsan jöttek utánam. Mindketten tudták, min mentem keresztül, így csak akkor engedtek el ezeken az estéken, ha a pasi átment a szűrőn és mindketten észnél voltunk.

– Minden oké? – fogták meg mindketten a szabad karomat, ezzel lelassítva elrablómat. Amikor érzékelte, hogy valami feltart, hirtelen megtorpant.

– Velem jön – jelentette ki magabiztosan.

– Biztosan nem – kelt a védelmemre Katie. Úgy állt az ismeretlen fickó előtt, mintha lenne esélye vele szemben. Ha nem tudtam volna, miért ilyen védelmező, vicces lett volna a szituáció. Így azonban nyeltem egy nagyot, hogy a gombóc eltűnjön a torkomból, majd a barátnőm szemébe néztem. Igyekeztem elérni, hogy rám pillantson, és lássa, hogy én, szeretnék elmenni az idegennel. Ő viszont farkasszemet nézett az ismeretlennel.

– Nem lesz baja, ígérem – tette hozzá az ismeretlen, amikor nem látta a meggyőződést a barátnőim arcán. Végre mindketten rám néztek.

– Minden rendben. – Mondtam két bólintás között. Muszáj volt a végére járnom, mert ha csókolni úgy tud, ahogy, akkor csak remélni tudtam, hogy az ágyban egy zseni. És ugye, ezt a lehetőséget nem szoktam kihagyni.

– Oké, de hívj fel utána – hajolt közelebb Katie.

– Mindenképpen jelentkezni fogok – kacsintottam rá. – Ne aggódjatok! Minden rendben lesz.

– Megyünk – jelentette ki az ismeretlen. Miközben biccentettem a barátnőimnek, és ők is bólintottak, próbáltam utolérni az elrablómat.

– Hova megyünk? – Ekkor lefékezett, én meg jóformán felkenődtem rá.

– A szemben lévő szálloda az enyém, van kedved egy kis mókához? – simított végig egy ujjával a számon. Érintése beindított. Közelebb léptem.

– Nem fogod megbánni – vettem az ajkaim közé az ujját, majd ráharaptam. Ettől megint elsötétedett a szeme, és még egy hörgés is elhagyta az ajkát.

Meg vagy nagyfiú!

Hagytam, hadd vezessen, és higgye azt, hogy ő a főnök. A szálloda halljába belépve, már előre köszöntek és hajbókoltak neki.

Jesszusom! Jó, hogy nem esnek térdre előtte!

– Jó estét, Uram!

– Jó estét! Hogy van Richard?

Mi ez a visszafogott stílus? Milyen kis udvarias!

– Köszönöm, minden rendben – válaszolta a portás. Mire a lifthez értünk a pulzusom az egekbe szökött, mert ugyan tudtam, mi fog következni, de elképzelésem sem volt, hogy tőle mire számítsak. A liftbe lépve próbáltam szabályozni a légzésem. Sok pasival volt már dolgom, de ő enyhén szólva is rideg volt. Természetesen a csókon kívül, mert az igazán hevesre sikerült. Valószínű, ő is sok csajon gyakorolt már. Na, nem mintha ez engem egy kicsit is zavart volna.

Megadom neki, amire vágyik, elveszem, ami nekem kell, és már itt sem vagyok.

Arra számítottam, hogy már a liftben leteper, de körülbelül egy méterre állt tőlem, és ugyanazzal a hűvös tekintettel nézett rám, mint a klubban. Közelebb léptem hozzá, és a szemébe néztem.

– Ha nincs kedved hozzá, már itt sem vagyok. Keresek magamnak mást, akivel elszórakozhatok.

Nehogy azt higgye ez a kis görény, hogy csak ő létezik a világon!

Amint elfordultam, hogy visszaálljak a helyemre, akkora lendülettel szorított neki arccal a lift falának, hogy felnyögtem.

– Ez az a hang, amit hallani akarok tőled – suttogta kéjesen a fülembe. Megborzongtam. – Másra használd azt az okos szádat – nyalta meg a fülcimpámat, amire megint felsóhajtottam.

Kikészít ez a pasi.

Amikor engedett a szorításán, megfordultam és vágytól izzó szemeivel találtam szembe magam.

Játszani akar? Hát legyen!

Résnyire nyitottam a szám, majd a nyelvemet végighúztam az alsó ajkamon. Felszisszent és mialatt egy pillanatra elvesztette a kontrollt, rávetettem magam. Kezeimmel a hajába túrtam, és hevesen megcsókoltam. Vette az adást, egész testével a lifthez préselve viszonozta a csókot. Pont ugyanolyan klassz volt, mint a klubban. Pár pillanat múlva megállt a lift, én pedig kihasználva, hogy levegőért kapott, kibújtam a karja alatt és már kinn is voltam a folyosón.

Önelégült barom! Vivien-Seggfej: egy-null.

Alig tettem két lépést, máris éreztem tenyerét a derekamon. Forró érintése ellenére végigfutott rajtam a hideg. Utáltam, hogy ilyen érzést keltett bennem, nem ehhez voltam szokva. Keze lejjebb csúszott a fenekemre, és megszorította, egyből visszatértem a merengésemből. Próbáltam nem reagálni rá, de egy jól hallható sóhaj elhagyta a számat. A folyosó végén volt a szobája. Amikor odaértünk, elővette a mágneskártyát a zsebéből, kinyitotta az ajtót, majd intett, hogy menjek beljebb. Szó nélkül léptem be, ő pedig követett. A helyiség első látásra átlagosnak tűnt, de egy sarki szobáról volt szó, amelyből fenomenális kilátás nyílt Londonra. Tovább sétáltam, egészen a hatalmas ablakokig és vártam. Nem kellett sok idő, és már ott is volt. Ha nem láttam volna az ablakból visszatükröződve félmeztelen alakját, akkor is éreztem volna, hogy ott van. Jellegzetes parfümjének illata körülölelt és el kellett ismerni, csábító volt. Még mindig, szó nélkül lépett közelebb. Két tenyerével végigsimított a combomon, térdemtől felfelé haladva, majd a ruhámat a derekamra csúsztatta. Olyan finom volt az érintése, hogy levegőt sem mertem venni. Elért a derekamig, majd egyik kezével megszorította a csípőmet, másikkal pedig végigsimított a selyem bugyimon. Amikor megérezte nedvességemet, egyszerre nyögtünk fel. Ahogy egyre szaporábban vettem a levegőt, közelebb húzott magához, mire én is érezhettem az ő vágyát. Félrehúzta a bugyimat, és két ujját teljesen belém tolta. Erre hátranyomtam a fenekem merev farkához, amitől újabb nyögés hagyta el a száját. Tudta, mit csinál, az biztos, mert alig egy perc múlva már maga alá gyűrt az orgazmusom. Fejemet a vállának támasztva próbáltam levegőhöz jutni, amikor elrántotta a kezét és maga felé fordított. Nedvességemtől csillogó ujját végighúzta az ajkamon, amitől önkéntelenül is szétnyitottam a számat. Ő is szaporán vette a levegőt, pedig még nem is mutattam meg, mit tudok.

Akkor kezdjük.

Kezemmel rászorítottam a farkára, amitől hátrahajtotta a fejét, és csukott szemmel felhördült.

Ez az! Ezt már szeretem!

Épp ki akartam bújtatni a nadrágjából, amikor hirtelen felkapott az ölébe.

– Legközelebb itt teszlek magamévá, de most az ágyban akarlak – harapdálta a nyakamat, miközben bevitt az egyetlen szobába, ami volt.

Amint elég közel értünk, egyszerűen ledobott az ágyra. Játszva megtehette, mert vagy egy fejjel magasabb volt nálam, és ahogy végigvezettem a tekintetem kockás hasán és széles vállán, megállapíthattam, hogy az ereje is meg volt hozzá. Mire feleszmélhettem volna, a fejem fölé szorított kezeimet egy selyemsállal a fejtámlához kötözte. Felnéztem, és akkor vettem észre, hogy az ágy támlája kovácsoltvasból készült – komolyan megfordult a fejemben, hogy pontosan ezért ilyen kialakítású. Nem voltam oda érte túlságosan, mert nem szerettem kiszolgáltatott helyzetben lenni a hat évvel ezelőtt történtek miatt, de megtanultam kezelni, és tudtam úgy alakítani, hogy még élvezzem is. Amíg ezen agyaltam az ismeretlen gumit húzott, és fölém helyezkedett. Gyorsan szedte a levegőt, pedig még nem is történt semmi. Szemei elsötétedtek, és ebből már tudtam, hogy végre megkapom, amire vágyom. Merev farkát a combomnak nyomta. Felnyögtem, pedig még nem csinált igazából semmit.

– Hallgass – adta ki a parancsot.

Nem sokszor volt szerencsém domináns férfihoz, de ebből a kevésből is nyilvánvaló volt, hogy ő, az. Kifogásom nem volt ellene, mint ahogy máskor sem, mert tudtam, hogy reggelre már itt sem vagyok.

– És ha nem? – Azért csak kibújt belőlem a kisördög. Tudtam, mi fog következni. Oldalra fordított, majd a fenekemre csapott. Olyan kiszámíthatóak voltak! Én meg pont ezt élveztem. Felnyögtem, ahogy a vágy újabb hullámai elértek.

– Fogd be a szád, különben betömöm.

Jesszus, ez komoly?

Nem mintha azt kevésbé szeretném, de azért ahhoz jó lenne, ha a kezeim is szabadok lennének, így kussoltam. Megint a hátamon voltam, amikor fölém magasodott, a szemeimbe nézett és újra éreztem az egész testemet átjáró bizsergést.

Mi a szar ez? Én nem szoktam kötődni ezekhez a seggfejekhez, most miért érzek másképp?

Még a nevét se tudtam – nem mintha számított volna, de volt valami a tekintetében, ami vonzott.

Miközben ezen járt az eszem, egyszer csak megéreztem a farkát a lábam között. Az eddigi durvaságával ellentétben, lassan hatolt belém.

Basszus!

Rég voltam olyan pasival, aki ennyire passzolt hozzám. Egy halk sóhajt engedtem meg magamnak, amint egyre beljebb hatolt. A következő pillanatban hirtelen lendült előre, amitől olyan pontot ért el bennem, amiről nem is tudtam, hogy létezik.

Felkiáltottam, nem érdekelt, mi lesz a következménye. Egyszerűen nem bírtam csendben lenni. Miközben visszahúzódott és készült a következő támadásra, homorítottam, a fejem hátracsuklott, a csípőm előre lendült. Hihetetlenül jól csinálta. Mialatt folytatta ostromát, egyik kezét a nyakamra tette. Erre felpattant a szemem. Megláthatta benne a kétségbeesést, mert azonnal elengedte, és lejjebb haladva folytatta kezével is a kényeztetést. Ez volt az egyetlen mozdulat a támadás óta, amit nem tudtam leküzdeni. Szerencsére gyorsan túlléptünk ezen, és mire feleszméltem már a nyelvével sodort a következő orgazmusig.

Atya ég! Van, amit ez a pasi nem jól csinál? Nem hiszem.

Egy pillanattal a végső gyönyör előtt, felemelte a lábaimat, majd újra belém vágódott. Két-három erős lökés után üvöltve élveztünk el mindketten. Miközben próbáltuk visszanyerni a légzésünket, kioldotta a kötést, és megint meglepve, megcsókolta mindkét csuklóm.

Eldönthetné már, hogy mit akar.

Mellém feküdt, felém fordult és rám nézett. Nem állt szándékomban fecsegni, és láttam, hogy ő is viaskodik magában, de mire szólhattam volna, felkelt és a fürdőbe ment. Gondoltam, itt az idő, hogy lelépjek, de túl hamar visszaért. Jöhetett a B terv. Kényelmesen elhelyezkedtem, és vártam, ő mit akar. A szobába érve egy pillanatra megtorpant, de aztán már indult is tovább. Bebújt mellém, de nem akartam nagyon személyeskedni, ezért háttal fordultam neki. Gondoltam, megvárom, míg elalszik, aztán csáó. De akkor újabb meglepetés következett. A hátam mögé bújt, és átölelte a derekamat. Még jó, hogy nem akartam rajta kiigazodni. Nem irigyeltem azt a nőt, aki mellett egyszer lehorgonyoz. Párszor még éreztem, ahogy lágyan megcsókolja a vállam, majd hallgattam, ahogy egyenletessé válik a légzése.

Tarts ki még egy kicsit!

Ez volt a legrosszabb. Nem akartam elaludni, de már borzasztóan fáradt voltam. Nem is kellett sok idő és átfordult a másik oldalára.

Ez az!

Amilyen halkan csak tudtam, kimásztam az ágyból, és belebújtam a ruhámba. Be kell vallanom, még egy utolsó, sóvárgó pillantást vetettem a ma éjszakai kalandomra, és kiléptem a folyosóra. Most először éreztem, hogy összeszorul a gyomrom. Egyszer sem vágytam komolyabb kapcsolatra, de volt valami ebben a pasasban, ami nem hagyott nyugodni. A szeme színe, a varázslatos ajka olyan érzéseket váltott ki belőlem, amit már nagyon régen nem éreztem. Igazság szerint nekem ez így pont megfelelt. Eddig!

Jesszusom! Miket hordok itt össze?

Ő sem volt több, csak egy skalp. Jó, lehet, hogy egy picit több, de nem mindegy? Úgyis ma láttam utoljára. Miközben próbáltam meggyőzni és összeszedni magam, a lift leért a földszintre. A portás köszönését csak egy bólintással nyugtáztam és sietve az utcára léptem. El tudom képzelni, mit gondolhatott Richard, vagy, hogy is hívták. Bár az is lehet, hogy ez mindennapos volt a szép szemű ismeretlennél. Tényleg, még a nevét sem tudom. Megtorpantam.

Menjek vissza, és kérdezzem meg Richardot?

Basszus Vivien, szedd már össze magad!

Azért a kíváncsiságom legyőzte az eszemet, így tettem két lépést hátra, de éppen ekkor fékezett le előttem egy taxi. Ennyi elég is volt, hogy visszatérjek a valóságba. Beszálltam és üzentem Katie-éknek, hogy már hazafelé tartok. Azonnal jött a válasz, hogy reggel hívni fognak. Kényelmesen elhelyezkedtem, miután bemondtam a címet, és emlékeim visszakanyarodtak az ismeretlenhez.

Mitől van rám hatással? Miért más, mint a többi?

Teljesen összezavart a különböző jelekkel. Imádtam, ahogy csókolt, és teljesen megőrjített a domináns énje. Biztosan mazochista vagyok, de szerettem, ha nem bánnak úgy velem, mint egy nebáncsvirággal.

Amikor hazaértem, már majdnem hajnali három óra volt, így gyorsan letusoltam, és bedőltem az ágyba. Még az igazak álmát aludtam, amikor hangos dörömbölésre és folytonos kopogásra ébredtem.

– Mi van már? – ordítottam ki a szobából.

– Engedj már be! – jött a válasz a barátnőmtől.

– Megyek már, ne verd szét az ajtómat – szálltam ki még csukott szemmel az ágyamból. Míg elbotorkáltam az ajtómig, addig folyamatosan verte az ajtót.

– Mi bajod?

– Semmi – csicseregte. – Hoztam reggelit – lobogtatta a zacskót a kezében.

– Főzök kávét – adtam meg magam.

– Milyen volt? Mekkora volt neki? Jó volt az ágyban? Jól csókolt? – sorolta Katie a kérdéseit, miközben a kávéfőzőmbe próbáltam életet lehelni.

– Kell neked egyáltalán kávé? – fordultam felé. – Hányat ittál már? – húztam fel a szemöldököm.

Nem értettem, hogy lehetett ilyen friss, míg én olyan voltam, mint a mosott szar.

– Megittam már… egyet… kettőt… – kocogtatta az állán az ujját.

– Akkor teát kapsz – fordultam vissza a konyhapult felé.

– Jaj, ne húzd már az időt! Mesélj!

– Szuper volt – mondtam inkább a kávéfőzőmnek, mint a barátnőmnek.

– Tessék? – Tudtam, hogy kihallja belőle a csodálatomat. Lassan megfordultam.

– Eszméletlen volt – ismételem meg az előbbit.

– Na ne! – Tudta, hogy nem szoktam áradozni, csak jól érzem magam és továbblépek.

– De igen! – próbáltam rövidre zárni, mert tényleg nem tudtam volna megmagyarázni az érzéseimet. Mivel nagyon jól ismertük egymást, ő is észrevette, hogy ez elég furcsa tőlem.

– És hogy hívják?

– Gondolod megkérdeztem?

– De ha ilyen jó volt, nem akarod megismételni?

– Katie! Mikor volt olyan? – erre már nem szólt semmit. – Na, látod. Amúgy sem fogok vele többet találkozni, így az ügy lezárva. Nektek milyen volt az este? – próbáltam elterelni a témát.

– Jó! – gyanúsan rövid volt a válasz.

– Ennyi? – ránéztem, hogy folytassa.

– Nekünk nem volt annyira szuper, mint a tied, de nem panaszkodunk. Maggie-t próbálta felszedni egy idióta, de nagyon szépen leszerelte.

– Na és neked jutott valami fincsi? – kuncogtam.

– Naná – vigyorgott a bögréjébe. – Cuki fiú volt, de nem jutottunk ki a buliról.

– Majd legközelebb – koccintottuk össze az italainkat.

A napot a négy fal között töltöttük, filmet néztünk, főztünk egy gyors ebédet, délután pedig munkához láttunk. Egyre több megbízásunk volt, és egyre nagyobb volumenűek. Most is épp az egyik ilyet kellett megbeszélnünk, mert a következő héten már a helyszínen is megkezdődnek a munkálatok.

A Waters’ Hotels itteni irodáját újítjuk fel, és abban bízunk mindhárman, hogy ha jó munkát végzünk, talán megkaphatunk egy szeletet a szállodák lakberendezői munkáiból is. Mire mindent egyeztettünk és elrendeztünk, besötétedett, és újra megéheztünk. Ekkor kopogtak.

– Hoztam egy kis vacsit – robogott be mellettem Maggie.

– Istenem! A legjobbkor – nyögött fel Katie.

Miután megettük a pizzát és belapátoltunk egy csomó fagyit, még dumáltunk egy kicsit, majd leléptek a csajok.

Hétfőn mindannyian az irodában kezdtünk, de én csak a papírokért ugrottam be, és már mentem is a Waters’-hez. Jól ismertem a járást, mert az elejétől fogva én voltam a személyes kapcsolattartó. Felmentem a tizenkettedik emeletre, és ahogy a lift kinyílt, meghallottam, hogy a munkások lázasan dolgoztak. Az előtérben majd egy recepció lesz baloldalon. A falak ki voltak festve, a szőnyeg a helyén volt, és pultnak való bútorok is itt voltak már – igaz még a dobozban. Tovább haladva a folyosón megláttam, hogy az ajtók felkerültek a tárgyalóteremre és a másik négy irodára is. Gyönyörű, kézzel készült ajtók voltak mahagóni fából, mindez a cég és az ott dolgozók nevével ellátva. Benéztem mindegyik helyiségbe, de mindenhol jól mentek a dolgok, így beléptem a folyosó végén található igazgatói irodába. Az ő ajtaján is ott volt a név: Daniel Waters. Benyitottam, és egy olyan gyönyörű nőt láttam meg, aki, még a női szemek előtt sem maradhatott láthatatlan.

– Ó, jó napot! Maga Ms. Sharp? – rohant elém.

– Igen, jó napot!

– A nevem Jessica Davis! Én vagyok a vállalat gazdasági igazgatója.

Szuper, nem elég, hogy eszméletlen dögös, még okos is. Gyilkos kombináció. Gondolom, Mr. Waters jól ki is használja.

– Örülök, hogy találkoztunk. Mary, a titkárnőnk ma nem ért rá eljönni, így gondoltam, a sok írásos egyeztetés után itt az ideje, hogy személyesen is megismerkedjünk. Kellemest a hasznossal – nevetett, miközben hosszú szőke haját a válla mögé dobta.

– Igazán nem akarom feltartani, biztosan van jobb dolga is. – Próbáltam nyájaskodni vele, bár nagyon nehezemre esett, mert nem volt igazán szimpatikus – és még finoman fogalmaztam.

– Jaj, ne vicceljen! – legyintett egyet. – Mára ez a programom.

Nagyszerű, akkor nem úszom meg.

Majdnem két órán keresztül egyeztettem Jessicával a részletekről. Megbeszéltük az irodai bútorzatot, az árnyékolási lehetőségeket és a kiegészítőket. Kellemes csalódást okozott a tény, hogy legalább ízlése volt, bár az is lehet, hogy mindent a főnöke rendelt, ő csak továbbította a kéréseket. Mindegy is, lényeg, hogy végeztünk, mert már megfájdult az arcom a sok kényszermosolytól. Miután megegyeztünk, hogy csütörtökön visszajövök megnézni minden rendben van-e, elköszöntünk egymástól. Az utcára lépve írtam Maggie-nek, hogy minden jól ment, majd felhívtam a bútorosokat. Még két hetünk volt a határidőig, és miután velük is beszéltem, megnyugodtam, hogy tartani is tudjuk. Visszafelé, vettem a lányoknak is ebédet, aztán visszatértem az irodába.

A következő napokban nagyon sokat dolgoztunk, kicsit összesűrűsödtek a dolgok a fejünk fölött. Több projekt is futott egyszerre, kezdtük azt hinni, hogy még hárman is kevesen leszünk, pedig egyikünk sem lazsált. Mire eljött a csütörtök, Katie végzett a Waters’ iroda anyagaival. Az egyik szállító aznap hozta a tárgyaló és az igazgatói iroda berendezésit, így teljes nyugalommal, magabiztosan léptem be az épületbe. Hétfő óta szerencsére elég sokat haladtak, így a recepció már teljesen kész volt, és a tárgyalóba is megérkezett a bútorok nagy része. Mosolyogva léptem be az igazgatói irodába, hogy megint találkozzak Jessicával, de hamar az arcomra fagyott a mosoly.

– Te mit keresel itt? – próbáltam legyűrni az idegességemet, hogy ne remegjen a hangom.

– Mivel ez az én irodám, így a kérdést én is feltehetném – lépett közelebb, önelégült mosollyal az arcán múlt heti hódításom.

Ezt nem hiszem el! Mire végre kivertem a fejemből, újra megjelenik.

– Én Jessicához jöttem, egyeztetésre – léptem egyet hátrébb.

– Hát, tévedsz. Ma velem lesz tárgyalásod – vigyorgott még mindig.

Csak ne nézett volna ki ilyen jól, még világos nappal is, a rohadt életbe!

– Rendben – motyogtam magam elé.

Akkor sem hagyom magam.

Elvágtáztam mellette, és leültem a vadiúj székbe az asztala előtt. Amikor leült a velem szemközti csodás bőrfotelbe, és elhelyezkedett, kétségem sem volt, hogy az üzletben is ugyanolyan határozott, és arrogáns, mint az ágyban.

– Szóval, mikor költözhetünk be, véleményed szerint? – tette keresztbe egyik lábát a másikon.

– Pontosan tudod, hiszen köt minket a szerződés – néztem gyönyörű zöld szemeibe.

Akkor is ki fogok tartani.

– Akkor miért jöttél?

– Hogy egyeztessek Jessicával az árnyékolásról, és kiválasszuk a kiegészítőket. Már hétfőn itt voltam, kiválogattuk az esetleges szállítókat, de ma akartunk véglegesíteni.

Jól kihangsúlyoztam a hárpia nevét, mert nem akartam több időt eltölteni Daniellel.

– És úgy gondolod, nekem ez nem menne? – vigyorgott önelégülten.

– Nem akarom ilyen aprósággal húzni az idődet – tettem én is keresztbe a lábamat. Ezzel a mozdulattal sikerült kibillentenem a magabiztosságából, mert szemeit a lábaimra irányította.

Helyes!

Most nálam volt a labda.

– Ez az én irodám lesz. Nem időpocsékolás ez nekem – mondta egy kicsit mélyebb hangon.

– Ahogy gondolod – mondtam, majd elővettem az ajánlatokat, és az asztalára tettem. Mire felnéztem a táskámból, már a mellettem lévő széken ült.

Na jó, ez így nem fog menni.

Ahogy megéreztem a parfümje citrusos illatát, bizseregni kezdtem. Nem segített, hogy eszembe juttatta a hétvégi akciónkat.

Koncentrálj Vivien, koncentrálj!

Odanyújtottam neki a mappát, de aljas módon végighúzta az ujjait az enyémeken, amikor elvette. Nem sikerült fékeznem magam, felszisszentem.

A francba!

Nem akartam, hogy tudja, ilyen hatással van rám, de a testem egyszerűen elárult.

A következő egy órában, igencsak jót táncoltunk egymás idegein. Hol én értem a lábához, amikor elvettem a katalógust az öléből, hol ő ért hozzám, amikor visszaadta a megrendelőket. Annyira felhúztuk egymást a végére, hogy kipirosodva és szaporán lélegezve álltam fel. Baromira haragudtam magamra, de hiába is akartam tagadni, teljesen elvette az eszemet.

– Oké, azt hiszem, minden megvan. Jövő hétre ezek is megérkeznek és utána be tudtok költözni. – Összeszedtem a papírjaimat, próbáltam szabályozni a légzésem és minél hamarabb kimenekülni innen, mert ennek jó vége nem lehet.

Hova vezetne? Ott kell kezelnem, ahová való. Egy nyomulós seggfej, és nem több. Már csak a fenomenális szex emlékeit kellene valahogy kitörölnöm az agyamból.

Felálltam, persze ő is. Egymás szemébe néztünk, de nem kellett volna. Megint az a mohó vágy volt benne, mint a klubban.

– Viszlát, Daniel – suttogtam, majd elléptem mellette. Már résnyire kinyitottam az ajtót, amikor hatalmas kezével visszalökte. Felsikoltottam, és egyet hátraléptem, ezzel azonban a mellkasába ütköztem. Egyik kezével a derekamat szorítva nyomott neki az ajtónak.

– Nem mész sehova. Ha már így felhúztál, megadod, ami jár!

Hogy mi?

Nem akartam elhinni.

Micsoda egy arrogáns köcsög!

Hátratoltam a fenekem a már merev farkának, mire felnyögött.

Meg vagy te szemét!

Hirtelen megfordított, két könyökét az ajtónak támasztva tartott sakkban. Eddigre már ő is zilált. Kihasználva a pillanatot, hevesen megcsókoltam. Egyik kezemet a mellkasára tettem, a másikat a nyakába. Tudtam, ha körmeimet végighúzom a tarkóján beindul, így megtettem. Rögtön megjött a morgás válaszként. Ekkor elvettem a mellkasáról a kezem, lehúztam a cipzárt a nadrágján, majd kigomboltam és lecsúsztattam a bokájáig. Folyamatosan csókoltam, cirógattam a mellkasát, majd hirtelen, durván ellöktem magamtól. Két lépést hátrált, így én ki tudtam nyitni az ajtót.

– Seggfej! – Gyorsan végigsiettem a folyosón. Szerencsére, Jessica épp akkor szállt ki a liftből.

– Szia! – köszönt rám kedvesen. – Mindent sikerült leegyeztetni Daniellel?

– Szia! Igen, azt hiszem, feladtam neki a leckét – mosolyogtam. – De ne haragudj, most sietnem kell.

Amint megnyomtam a földszint gombját, már csukódott is az ajtó. Még éppen láttam, ahogy Daniel sietett felém, de szerencsére az ajtó gyorsabb volt. Nagyon vágytam rá, de vissza akartam vágni ennek a bunkónak. Dühös tekintetét látva, azt hiszem, sikerült is. Már csak az volt a probléma, hogy én is fel voltam húzva rendesen.

Kell egy pasi ma estére.

Mire visszaértem az irodába, már szétvetett az ideg.

– A büdös francba! – léptem be morgolódva, mire mindketten felkapták a fejüket.

– Mi a baj? Mi történt? – kérdezték egyszerre felpattanva a helyükről.

– Semmi – dobtam a táskámat messziről az asztalra. Természetesen mindent vitt, mint a piros hetes. – A rohadt életbe!

– Mondd már el, mi történt? – kérte Katie.

– Úgy se hinnétek el!

– Azért próbáld meg! – kapcsolódott be Maggie.

– A Waters Hotels igazgatója nem más, mint a múlt heti skalpom. – Járkáltam idegesen fel-alá, az irodában. Amikor nem jött reakció a lányoktól, feléjük fordultam. Ők hol rám, hol egymásra nézve kuncogtak.

– Most mi van? Mit röhögtök?

– Semmit – jött egyszerre tőlük.

– Csak… hát… kicsi a világ – vigyorgott tovább Maggie.

– Nekem mondod?

– És mi történt? – kíváncsiskodott Katie. Jól ismertek már, tudták, hogy nem szoktam egynél többször találkozni ezekkel a pasikkal. Jó, ez most nem rajtam múlt, bár az is nyilvánvaló volt, hogy nem bántam.

– Semmi – mosolyogtam el magam a felvillanó emlékeken.

– Na, ne etess! Kezdj neki!

Elmeséltem nekik részletesen, mi történt, és mire végeztem, mindegyikük hangosan röhögött.

– Ne csináljátok! Most min vigyorogtok?

– Jól elkaptad a tökeit! – válaszolt Katie.

– Vagyis épp, hogy nem kapta el – röhögött Maggie.

Én is nevettem, mert tényleg röhejes volt letolt gatyával és álló farokkal.

– És most hogyan tovább?

– Hát, attól tartok, buktuk ezt az üzletet – komolyodtam el.

Tényleg tartottam tőle, bár Jessica már átutalta az eddig elvégzett munkáért a bérünket.

– Ne aggódj! Már megjött a pénz – erősítette meg az infómat Maggie.

– Az jó, tényleg, de attól tartok, több megbízásra nem kell számítanunk – sóhajtottam.

Tényleg sokat vártunk ettől a munkától.

– Ne aggódj, jön majd másik helyette!

Rendes volt a csajoktól, hogy próbáltak lelket önteni belém, de valóban attól féltem, hogy esetleg keresztbe tesz nekünk. Csak reménykedhettem, hogy nem akkora seggfej.

Hamar visszazökkentünk a melóba, szerencsére volt bőven mivel foglalkoznunk. Minden simán is ment volna, ha nem jönnek elő folyamatosan az emlékek a csókjáról, az érintéséről, és tényleg nem vagyok normális, de még a durvasága is vonzott. Próbáltam másra koncentrálni, de a munkaidő végére annyira felhúztam magam, hogy muszáj volt legalább egy koktélt inni levezetésnek.

– Benne vagytok egy kis buliban ma este? – kérdeztem a lányokat.

– Mi van? Kell a levezetés? – Még jó, hogy így ismernek.

– Hát, nem lenne gond, ha valaki kiűzné a fejemből ezt az idiótát.

– Persze, benne vagyunk – mosolyogtak sokat sejtetően.

Ennek megfelelően munka után hazamentünk, és rákészültünk az estére. Nem feltétlenül akartam én ma pasit felszedni, de egy kis flörtölés jól esne. Meg is beszéltük a lányokkal, hogy mivel holnap meló van, nem a Toxic-ba megyünk, csak valami kisebb klubba. Iszogatunk, táncolunk egy kicsit, aztán korán hazamegyünk.

Amikor a klub elé értem, azért jót mosolyogtam magunkon. Lehet, hogy ebből megint vadászat lesz. Oltári dögösen néztünk ki mindannyian. Most egy zöld ruhát vettem fel, ami épp csak takarta, amit kellett, és hozzá egy színben passzoló magas sarkút választottam. Amikor beléptünk, páran már táncoltak, de nekünk azért kellett még inni egy-két pohárral, mire megjött a hangulatunk. Kikértük a szokásos koktélunkat, és közben felmértük a terepet. Kitárgyaltunk minden lehetséges áldozatot, jókat nevettünk, majd még két koktél után táncolni mentünk. Teljesen feloldódtam, és már fele annyit sem gondoltam Danielre. Persze, amikor becsuktam a szemem, és a zene ütemére kezdtem ringatni a csípőmet, eszembe jutott, ahogy táncolt velem.

Amikor legközelebb kinyitottam a szemem már körbe is voltunk véve hiénákkal. Egyszer csak egy meleg tenyér ért a combomhoz. Végighúzta a kezeit rajta, majd a derekamon állapodtak meg. A lányok rám kacsintottak, így hátrafordultam, hogy én is megnézzem magamnak. Helyes volt, nagyon helyes, és nem volt részeg. Megfordultam, hogy teljesen szembe legyek vele. Nem terveztem mára újabb hódítást, de kíváncsi voltam, meddig megy el ez a szépfiú. Magasabb volt nálam, és bár nem volt olyan erős, mint Daniel, nem volt oka panaszra.

Mi a francért jut most eszembe az a szemét?

A karjaimat a nyaka köré fontam, és közelebb húztam. Ő az egyik kezét továbbra is a csípőmön tartotta, míg a másikkal megmarkolta a fenekemet.

Jó fiú!

Alig táncoltunk végig egy számot, máris éreztem, hogy megkeményedik.

Ez könnyebb lesz, mint gondoltam.

Egy kezemet végighúztam a mellkasán, majd lassan lejjebb haladva, végigsimítottam a farkán. Ajkai elváltak, és az arcomon éreztem, hogy gyorsul a légzése. Fából kellett volna lennem, hogy ne indítson be engem is, ahogy reagált. Miközben lassan és finoman érintettük egymást, teljesen felizgultunk. Tudtam, hogy most nem megyünk sehová innen, itt kell találnunk egy zúgot, ahol ezt lerendezzük. Lassan az ajkamra tapadt, és finoman megcsókolt, majd megharapta a szám szélét. Éreztem, hogy benne van, és neki sem kell már sok.

Körbenéztem, és találtam is egy félreeső helyet. Nem szoktam ilyet csinálni, de most rohadtul nem akartam várni. Daniel akciója és a koktélok megtették hatásukat. Kézen fogtam az ismeretlent, majd a fejemmel biccentettem a sötét sarok felé. Ő is bólintott, és már ment is előre. Visszanéztem a lányokra, de ők csak intettek és már fordultak is vissza az aktuális partnereikhez. Mire feleszméltem, már az ismeretlen ölében voltam, és ő vadul csókolta a nyakam. Felnyögtem. Nem is kellett sokat tennem, tudta a dolgát. Kezeivel az arcomat tartotta, én pedig lassan végigsimítva a mellkasán a hasán, majd a nadrágján keresztül rászorítottam a farkára. Feltolta a csípőjét, és hátravetette a fejét.