Amethyst Sama: Rontásfarkas

©Amethyst Sama, 2023

Szerkesztés: Epstein Ágnes

Korrektúra: Tira Nael

Borító: Chris Covers – https://www.facebook.com/ChrisCoversDesign

E-book: Tira Nael

Kiadja: Fairbooks Kiadó és Írói Műhely, 2023

www.fairbookskiado.hu

Felelős kiadó: Turai Angéla

Fót, 2023

ISBN 978-615-6681-16-4

Minden jog fenntartva! A mű egyetlen része sem másolható, sokszorosítható, vagy használható fel a szerző és a kiadó előzetes írásbeli engedélye nélkül.

Amethyst Sama: Rontásfarkas

Csak jót akart.

Pétert bántalmazzák az iskolában, mégsem panaszkodik a zaklatóira. Sőt, szeretne Ákos bandájának tagjává válni. Kitartása és őszinte rajongása elhozza számára a várva várt pillanatot: a kamaszfiúk készek bevenni a körükbe, amennyiben hajlandó megvallani félelmeit egy bátorságpróbával egybekötött erdei virrasztáson.

A tisztáson elhangzó rémtörténetek múltbéli traumákat pendítenek meg, alakot adnak egy örökölt rontásnak. De vajon milyen áldozatot követel az éjszaka?

– Megmagyarázná valaki, miért ömlik a vér Péter orrából? – korholta a középiskola igazgatója a szertárba parancsolt fiúkat. Bár hangja kimértnek tetszett, vizenyős szeme visszafojtott dühről tanúskodott.

Míg a Péternek nevezett vézna srác egy zsebkendőt tömködött orrnyílásába, addig a másik két fiú szótlanul a padlót bámulta. Érezték bőrükön az idős ember tekintetét.

– Csak játszottunk, ta-tanár úr. Ők nem akartak nekem rosszat – szólalt meg a konfliktus áldozata. Betömött orrlyukától hangja komikussá nyeszlett, még ebben a szorult helyzetben is halk kuncogásra késztette a többieket.

Az igazgató az asztalára csapott. Tekintete visszavándorolt a kis Péterre.

– Szokatlan ezt pont a te szádból hallani, fiam. Nehéz elhinnem, hogy az osztálytársaid viselkedésében ne lett volna semmiféle rosszindulat. Legközelebb mit csinálnak veled? Komolyabb bajod is eshetett volna, teszem azt, agyrázkódást kapsz, és…

– Nem, nem, igazgató úr! – vágott Péter a szavába. – Tényleg csak játszottunk! Azért kerültem a földre, mert ne-nem voltam elég gyors, ki kellett volna kerülnöm az Á-ákos kezét…

– Szóval elestél, fiam? Nem véletlenül Ákos és Tamás voltak azok, akik a fejedet a padlónak szorították? Pedig az osztályba lépő Tünde néni váltig ezt állította.

Péter hevesen rázta kócos fejét. Az igazgató még utoljára végignézett a tanulókon. Mélyről fakadó sóhajt hallatott.

– Jól van, ezúttal mindnyájan megússzátok. De több verekedést nem tűrök az iskola területén! Maholnap nagykorúvá váltok, most kell észnél lennetek! – Ezzel kihessegette őket.

Amint kattant a kilincs a hátuk mögött, Ákos és Tomi nyújtózott egy nagyot. A padon ülő Botond is felpattant.

– Na, mi újság? Komolyan beírta a magaviseletit?

– Bolond vagy? Még szép, hogy nem! Peti vót olyan kedves, és elmagyarázta a vén trottyosnak, hogy csak játékból csináltuk – mondta Tomi.

– Erről jut eszembe! – Ákos lekapta összefilcezett táskáját, és egy nejlonzacskóba bugyolált magazint kapott elő. – Nesze, Peti! Hálám jeléül, amiért nem köptél be minket. De azért legközelebb lehetne meggyőzőbb is a dumád, légy olyan szíves!

Peti fél kezével az orrnyergét nyomkodva elfogadta az idejétmúlt pornóújságot.

– Ez meg micsoda?

– Egy kis szórakozás. Lefogadom, az öreged még ilyesmit sem tűr meg odahaza. Csak aztán óvatosan, nehogy megtalálja nálad!

Peti a tornaszeres szekrények takarásába húzódott. Szemügyre vette az áttetsző csomagolás mögül felsejlő, mély dekoltázsú hölgyet. Álla leesett, jó, hogy a nyála ki nem csordult.

– Kö-köszönöm. – Orcáján pírfolt terjengett, amint felnézett a nálánál kicsit magasabb fiúra. Pár évvel idősebbnek is tűnt a gyámoltalan Péterrel szemben.

– Gond egy szál se! Csak aztán el ne járjon a szád! – tréfálkozott Ákos, majd két haverjával az oldalán rinocérosz módjára elkullogtak, magára hagyva a gondolataiba mélyedő Pétert. Ő még egy ideig az ablak által vetett kereszt alakú árnyékban álldogált. Vértől elszíneződött ujjait áhítattal simította végig a magazin kemény, dombornyomásos felületén, ott, ahol a könnyűvérű nőcske felemelte a szoknyáját.

Eltűnőben járt az ősz erőtlen fénye, a játszótér mászókái egyre kövérebb árnyékférgeket rajzoltak a földre. Macskahúgy és frissen elnyomott cigarettacsikkek bukéja összpontosult a homokozónál, melynek abroncsfalára telepedett a három jómadár. Miután egy öngyújtóval hiába próbáltak lángot csiholni, Ákos rálelt a fűben egy gyufásdobozra, egyetlen szál gyufával. Mindenki a láng fölé tartotta a frissen sodort cigijét, Tomi nagy elánnal még bele is harapott a sajátja végébe.

– Mondtam én, hogy jó gyerek ez a Peti, nem akart balhét – mondta. Orrából füstkarikát szándékozott kifújni, bár piercingjei eldeformálták az illanó műalkotást.

– Mondjuk, mikor azt a csattanást hallottam, kis híján betojtam. Már azt hittem, jól lekevert nektek a diri – jegyezte meg Botond.

– Ugyan! – röhögött fel Tomi, mely inkább sertéshorkantásnak hangzott. Átnyújtott a szöszi Ákosnak egy vastag, fekete filctollat, míg ő egy több darabos stift ragasztó kicsomagolásával ügyködött. – A mai zsákmány! Komolyan mondom, leszarom azt az utcabeli hülyegyereket. Ő már kijött a gyakorlatból. Egyből kiszúrják, amint betéved a papírüzletbe. Hanem az a kis srác kitett magáért, még egy puzzle kirakót, vagy mi a tököm, azt is kicsempészett.

– Így jár az, csórikám, aki képtelen a díler apjától ellopni egy kis adagot – feleselte Botond.

– Hé, hé, idiótának nézel? Nem vagyok én agyalágyult, hogy feszt a saját fészkembe piszkítsak!

– Szerintem meg csak betojtál, hogy rajtakap a fater, és a szart is kiveri belőled.

– Ki ver el kit? Te redvás fartúró––