© T. FISER ILDIKÓ

HOMOKÓRA

VERSEK

GONDOLATOK

NOVELLÁK

HELMA kiadó 2025

A szerző támogatja

A magyar könyv is magyar termék mozgalmat

Hivatalos webcím: www.mkmt.hu

E-mail cím: info@mkmt.hu

A könyvet kiadja Magyarországon a

HELMA Kiadó

Cím: 8630 Balatonboglár, Szabadság u. 75.

Telefon: +36 (30) 499-34-77

E-mail: info@helma.hu

webcím: www.helma.hu

A kiadásért felel a

HELMA Kiadó ügyvezetője: Dvariecki Bálint

© T. Fiser Ildikó 2025

Minden jog fenntartva

Borítóterv

Tar Martin Zoltán

Szöveggondozás

T. Fiser Ildikó

Illusztrálta

Tar Martin Zoltán

© Minden jog fenntartva

A könyv bármely részletének közléséhez a kiadó

előzetes hozzájárulása szükséges.

Kiadás dátuma 2025. április 17.

ISBN 978-963-639-919-1

HOMOKÓRA

VERSEK

GONDOLATOK

NOVELLÁK

© T. FISER ILDIKÓ

ELŐSZÓ helyett

Egy hely

egy hely, hol összeér a föld az ég

egy hely, hol mindig béke van

egy hely, hol másképp lát a lélek

s hol minden jónak helye van

egy hely, hol táguló világ a szív

egy hely, hol megértésre lelsz

egy hely, hol talán nevetve sírsz

s hol alkotásoddal mindig ölelsz

Ez a könyv nem jöhetett volna létre…

Ezúton is szeretnék köszönetet mondani kis családom minden tagjának, akik nélkül ez a könyv nem jöhetett volna létre, mint ahogy nyilván nélkülem sem , valamint barátaimnak, ismerőseimnek, akik oly lelkesen olvasgatják, amiket írogatok…

Köszönöm, hogy vagytok nekem!

Erzsi Mamának, akinek minden téren oly sokat köszönhetek

Ki megnyugtat, ha bánat ér,

ki fáradtságot nem kímél,

ki biztonságot, támaszt nyújt,

ki értünk oly sokat izgul…

Patrik kisfiamnak és párjának, Nikinek, akik boldogsággal töltik meg az életem, valamit Sárának, a kis unokámnak, aki bármilyen hideg van is odakinn, melegséget varázsol a szívembe

Ajándékba adom néktek

szívem összes melegét,

lelkem szárnyal, mert Ti vagytok,

s nekem ennyi pont elég.

Kisebbik fiamnak, Martinnak, akinek lelkes és kreatív közreműködése nélkül e könyv nem lett volna teljes

Optimista, nyitott, vidám

konok, makacs, önfejű

kissé szétszórt művész lelked

végtelenül jószívű.

Testvéremnek, Attilának, aki mindig is az én drága kis Öcsém marad, és családjának

A legősibb fának e földön

táplálója a szeretet,

hajtásait, mint egy nagy család,

eggyé fonják a gyökerek.

Kata barátnőmnek, akivel oly sok mindent éltünk már meg az elmúlt harminc év alatt

Múlt és jövő között egy pillanat csupán

a jelen, mi oly törékeny határ,

emlékké fakuló életünk dallama

felcsendül, majd lassan tovaszáll.

Kriszta barátnőmnek, akit bármikor húgommá fogadnék, és családjának

A barátság-szivárvány ragyog,

éltető fényű vízcseppeken,

nem holmi zsibvásáron kapott

ócska kacat, a semmi-sincs hegyen.

Keresztlányomnak, Lucának, aki nemcsak olvassa, de meg is tanulja verseim, meséim

Kis patakban csillog

a kő, mi rég ott pihen,

épp arról álmodik,

hogy erős szikla legyen.

Végül, de nem utolsó sorban páromnak, Zoltánnak, aki a társam, barátom, csodás gyermekeim édesapja, és egyúttal a férjem, közel 33 esztendeje!

Csak nézzük, kéz a kézben, és csodáljuk az utat,

az idő homokszemeit, mi előttünk pereg,

életünk tűnő képsorát, mit őriz a holnap,

az emlékösvényt, mi a jövőbe vezet.

Ki vagyok én?

1965 telén, Egerben, ebben a történelmi múltú kis hegyvidéki ékszerdobozban láttam meg a napvilágot, töltöttem gyermekkorom, és váltam felnőtté. Régen volt Jelenleg Felsőtárkányban, egy csodás kis hegyi faluban élek, amit a Bükk nyugati kapujának is neveznek. Nagyon szerencsésnek mondhatom magam, hisz három csodás pasival ajándékozott meg a sors, akik közül kettőt – ma már felnőtt fiaimat –, a harmadiknak köszönhetem. Családom szeretettel és megértéssel vesz körül elfogadva kissé szétszórt és szeszélyes természetemet. Szeretem és élvezem azt, amit úgy hívnak ÉLET.

Verselgetni középiskolás koromban kezdtem, amit inkább gondolatőrző rímfaragásnak neveznék. József Attila és Ady Endre költészetének remekeit olvasom legszívesebben, de Arany balladái, Petőfi egyszerű versei, valamint számos klasszikus és kortárs irodalmi alkotás képes megdobogtatni a szívem.

Az irodalom mellett a matematika és a sport töltötte ki ifjú éveim nagy részét. Így történt, hogy a Kossuth Lajos Tudományegyetemen landoltam, ahol programozó matematikusként szereztem diplomát, és hosszú évekig programozóként dolgoztam. A matematika világa látszólag messze áll az irodalomtól, de bennem mégis nagyon jól megférnek – még nem panaszkodott egyik sem.

Mindig érdekelt az újságírás, ezért 2004-től másoddiplomás képzés keretében Kommunikáció szakos hallgatójaként, olyan tárgykörökkel ismerkedhettem meg, amire korábbi tanulmányok során nem volt lehetőségem – mint a nyelvészet, művelődéstörténet és pszichológia.

Újságírói pályám legfontosabb állomása 2006 volt, amikor is felkértek egy feltörekvő hírportál, a „helloinfo” – ahol akkor épp rovatvezetőként dolgoztam – főszerkesztői posztjára. Programozóként és újságíróként egyaránt élvezetes volt egy olyan portált vezetni, amely igen fejlettebb informatikai háttérrel rendelkezett. A portál egyedisége abban állt, hogy a hírek mellett, sok színes rovat is helyet kapott benne – mint pl. Koktélok, Főzőcske, Fotózás, Irodalom, Művészet…

Tamás István költő, újságíró biztatására több irodalmi pályázaton is elindultam. Ennek eredményeképp 2004-től, több mint 10 évig, állandó szerzője voltam a miskolci Irodalmi Rádiónak, melynek gondozásában jelent meg első önálló versgyűjteményem, netkötet formájában „A mosoly fintora” címmel.

Tagja voltam továbbá a MINSZ (Magyar Írók Nemzetközi Szövetsége) és a MAIT (Magyar Alkotók Internetes Társasága) alkotóközösségének, valamint jelen voltam a Kaláka és a KisLANT szépirodalmi folyóiratok szerzői között. Ezen irodalmi közösségeknek – a változatos kihívásoknak, az elért eredményeknek, valamint alkotótársaimnak – sokat köszönhetek. Sajnos nagy részük már megszűnt, vagy teljesen átalakult.

Írói pályafutásom első fordulópontjának a 2005-ben megjelent „Szárnypróbálgatók” című országos antológiáját tekintem, melybe – még nyomtatott és postára adott – pályázat útján lehetett bekerülni. A zsűri védnöke Faludy György, Kossuth-díjas költő, műfordító volt. Az eredményhirdetésre és a könyvek átadására Budapesten került sor. Soha nem izgultam még annyira, mint akkor. „Megmérettem és érdemesnek találtattam” a Bronz oklevélre. Soha nem fogom elfelejteni azt az érzést, amikor átvettem az első könyvet, amelybe beleírták a nevem. Azóta ez a szám jelentősen nőtt

A második fontos állomás: Ugyancsak 2005-ben, alkotótársaimmal, Varga Ibolyával Cserhát díjas költővel valamint Urbán Orsolya grafikussal létrehoztuk a „Másképp látók” irodalmi és művészeti portált, amelyet szerkesztettem, és vezettem közel húsz éven át. Alkotói közösségünk tagjainak sorában ott volt, többek között, Ódor György † költő; Lelkes Miklós meseíró; Tábory Maxim † költő, műfordító; Tamás István költő, író; Koday László festő; Pekárovics Zoltán festő; Sivák Enikő képzőművész, grafikus; Batta Eszeter grafikusművész. A „Másképp látók” irodalmi és művészeti válogatásából készült kötet, „Szívtükrök” címmel, 2006-ban jelent meg.

A harmadik fordulópont: 2012-ben a Poet.hu portál „Válaszok miértkének” címmel gyermekvers pályázatot hirdetett, melyen első helyezést értem el. Első gyermekverseim, amelyek ennek a pályázatnak köszönhetők, később a „Varázskönyv” című mesekönyv lapjaira kerültek.

Az elmúlt évek alatt sok versem született, de mellettük örömmel írok gyerekverseket, meséket, rövid prózákat és novellákat is. Írásaim megjelentek már számos antológiában, verses és novellás kötetekben, irodalmi folyóiratokban, valamint különböző publikációkban.

Amire büszke vagyok, – és ez már az aktív, internetes jelenlétnek köszönhető –, hogy „Az iskolatáska titka” című gyermekversem bekerült a Hétszínvilág 4. osztályos olvasókönyvbe, „A levegő” című pedig az 5–6. osztályos természettudomány tantárgy tanítását támogató, pedagógus ötlettárak harmadik kötetébe.

Ugyancsak az online publikálásnak köszönhető, hogy a Posztolj verset mozgalom keretében a „Te vagy...” című írásom kikerült az utcára, valamint versemből készült a „Harangvirág, Idézetes születésnapi képeslap”, mely a szuletesnapi.wqw.hu képeslapküldőn található.

Jelenleg legtöbb írásom a poet.hu, dunapartmagazin.hu oldalakon, valamint a Holnap Magazin gondozásában jelenik meg, gyerekeknek szóló verseim, meséim pedig a meskete.hu, a meselekneked.hu oldalakon olvashatók.

A 2024-es év szintén jelentős állomása írói pályámnak, hisz ekkor csatlakoztam az MKMT mozgalomhoz, valamint első hosszabb lélegzetű novellám is ebben az évben született.

Az író elsődleges feladata szerintem, hogy közvetítse az élet minden rezdülését, azaz ne csak befelé, de kifelé is figyeljen. Számomra az írás egyfajta szenvedély, ami boldogságot és reményt ad.

1. fejezet

HOMOKÓRA

így pereg le életünk…

Homokóra

Parányi homokszemek, mint a pillanatok, a megállíthatatlan idő jelképei. Csak ülök, és némán bámulom, ahogyan leperegnek előttem a csillogó jövő szemcséi, s válnak a múlt kérlelhetetlen martalékává – örökre. Alig megfogant gondolatok ezreit nyeli el a végtelen, visszafordíthatatlan idő, hogy közülük csak minden tíz, vagy százezredik születhessen újjá, s legyen belőle írható történelem. A többi az érzékek tudatos-tudattalanában továbbra is várja, hogy idővel a szikra újra lobban, s akkor talán nem egy múló pillanat hamvaként végzi – ismét.

Életünk törékeny virág

Életünk törékeny virág a végtelenben,

ám emlékünk mégis örök erő,

mit hátra hagyunk a szerető lelkekben,

a világból soha nem törölhető.

Tetteink millió jó és rossz pillanatát,

lenyomatként őrzi az örök jövő,

évezredek múltán sem kopik meg,

mit megőriz a végtelen idő.

Múltból lett jövő

Múltból lett jövő? Te esztelen!

A jövő folyik bele a múltba,

halkan, nesztelen.

A jelen pedig, e lélegzetnyi pillanat,

tovatűnik, mint törékeny fény,

mint zúgó áradat, parttalan.

Csoda-e mégis? A régben született,

az alkotó tollából, jövőként látta

e világot, mi nem is létezett.

Elvarázsolt idő, képtelen-képzelet,

a se-süveg se-palást költő,

kacagó-mulandóságot, ki papírra vet.

Múltból lett jövő! Volt az, mi leszen.

A múlt folyik így a jövő útján,

halkan, csendesen.

A jelen pedig hosszú, időtlen pillanat,

tintából születő jövő,

hallod örök moraját, parttalan…

Tovább

Zakatol az élet,

mint zsúfolt vonat,

füstös, tömegszagú fülkék,

szakadt üléshuzat.

Cigarettacsonk,

sárral taposott padozat,

összegyűrt cukorpapír,

vigyorgón bamba emberkacat.

Rám lépnek.

Fölénnyel tolakodó léptek,

szívükben támadó, sértett harag,

szemükben gyűlölet-fények.

Megértés?

A felejtés távoli ködében,

ócska lomokkal egybegyúrva

hever valahol a sötétben.

Emberek?

Tömegben törtető,

tolongó emberkacat,

lábaktól odébb taszítva,

mint a földre szórt szemét.

Nem látjuk!

Fölényesen nézünk át felette,

egyként feledve, eltemetve

a szót: Emberség!

Egy pillanat csupán

Múlt és jövő között egy pillanat csupán

a kezdet, mi minden hajnala,

ifjú szívünkben csillogó reménysugár

életünk, virágzó illata.

Múlt és jövő között egy pillanat csupán

a jelen, mi oly törékeny határ,

emlékké fakuló életünk dallama

felcsendül, majd lassan tovaszáll.

Múlt és jövő között egy pillanat csupán

a végzet, mi mutatja utunk.

lelkünket betöltő örök reménysugár

az élet, mit egyszer itt hagyunk.

Múlt és jövő között megállunk egy percre,

a jelenben, mi törékeny határ.

emlékeink tűnő képsora e dallam,

mi elhalkul, s a széllel tovaszáll.

Hontalan kor

Hajnal hasad, vagy megtörik,

borúlátásom küszködik, derűmmel.

Hegyek ormát még láthatom,