A mű eredeti címe: Der Schlunz und das letzte Geheimnis

Copyright © 2007 Bibellesebund Verlag, Marienheide & SCM Verlag

in der SCM Verlagsgruppe GmbH, Holzgerlingen

Hungarian edition – Magyar kiadás:

© Szentírás Szövetség, Harmat Kiadó, 2025

All rights reserved. Minden jog fenntartva.

Illusztrációk:

© Daniel Fernández Adasme

Fordította: Szécsi Zsuzsanna

Felelős szerkesztő: Zombory Katalin

ISBN 978 963 288 932 0

E kiadvány sem részben, sem egészben nem másolható, nem sokszorosítható, nem tárolható visszakereshető rendszerben, nem tehető közzé sem elektronikus, sem más formában a kiadó írásos engedélye nélkül.

A karácsonyi szünet után Lucasnak semmi kedve sem volt iskolába menni. Vadóc, a barátja betegen és kimerülten feküdt otthon. Egyfolytában forgolódott, rosszul aludt és sokat sírt. Lucas pedig üljön az osztályteremben, mintha minden rendben lenne? Mégsem tehetett mást. Anya ragaszkodott hozzá, hogy Vadóc otthon gyógyuljon, Lucas és Nelli pedig iskolába járjon, mint mindig.

Lucas ötödikes volt, a húga, Nelli pedig negyedikes. Reggelente együtt mentek iskolába. A Rathausstrassén találkoztak Annával, aki szintén ötödikes volt, de másik osztályba járt.

– Hol van Vadóc? – kérdezte rögtön.

– Beteg – felelte Lucas. Nem volt kedve már korán reggel felidézni a szörnyű eseményeket, amelyeken Vadóc szenteste keresztülment.

– Nem hallottad? – szólt bele Nelli. – Szenteste majdnem lelőtték Vadócot.

– Tessék? – Anna riadtan a szájához kapott.

– Bizony! – folytatta Nelli izgatottan. – Egy gyilkos meg akarta ölni Vadócot! Senki sem tudja, miért, de ez borzalmas! Vadóc meg végképp nem ért semmit, mivel elveszítette az emlékezetét, azt tudod, ugye?

– Igen – felelte Anna.

– Szenteste megcsörrent Lucas telefonja. Épp a nappaliban ültünk a karácsonyfa körül, és az ajándékokat bontottuk ki. Olyan szép gyertyát kaptam Vadóctól! Egy egereset, nagyon cuki! Na de megszólalt a telefon, és valaki Vadóccal akart beszélni. Aztán Vadóc kiment a szobából, és csak egy idő után vettük észre, hogy nem jött vissza. Mindenki őt kereste. Végül az erdő szélén egy bokorban találtunk rá félholtan.

– Ez szörnyű!

– Igen! Később Vadóc elmesélte, hogy egy öreg bácsi hívta fel, aki a szüleivel kapcsolatban akart neki mondani valamit. Te is tudod, hogy Vadóc egyfolytában a szülei után kutat. De a bácsi csak kicsalogatta a házból, aztán nem mondott neki semmit, hanem ott termett a gyilkos, rálőtt, de Vadóc még el tudott menekülni. Erre az öregember egy követ dobott utána, fejen találta, és Vadóc elveszítette az eszméletét. Így találtunk rá.

Anna döbbenten nézett Lucasra:

– Tényleg így történt, Lucas?

– Igen – felelte Lucas, legalábbis nagy vonalakban, gondolta. Természetesen sokkal bonyolultabb volt az egész, de ebből Nelli mit sem értett.

A fiúk már fél éve kutattak Vadóc családja után. A Schmidtsteiner család tavaly áprilisban talált rá Vadócra az erdőben. Koszos volt és rongyos. Nem tudta, hogyan került oda, és azt sem, hol vannak a szülei. Még a saját nevére sem emlékezett. Az egyetlen szó, ami eszébe jutott, az volt, hogy Vadóc. Azóta Schmidtsteineréknél lakott Lucasszal egy szobában. A rendőrség megpróbálta kideríteni, hol lehetnek a szülei. De eddig nem jártak sikerrel.

A fiúk időközben rájöttek néhány dologra: fontos nyomok vezettek Darmstadtba. Vadócnak ismerős volt a város. Jártak ott egy kocsmában, ahol két férfi felismerte őt, de nem mondták el, honnan jött. Ezenkívül feltűnt nekik a házuk közelében egy ezüstszínű Audi TT kabrió, amelynek darmstadti rendszáma volt. Egy fejkendős nő ült benne napszemüvegben, és Vadócot figyelte.

Tavaly nyáron egy gyilkos megpróbálta megölni Vadócot. De aztán börtönbe került, majd nem sokkal karácsony előtt megszökött. Ő volt az, aki szenteste Vadócra lőtt, aztán elmenekült. A bácsi, akiről Nelli mesélt, az egyik férfi volt, akivel a darmstadti kocsmában találkoztak. Wilfried Dobermann-nak hívták. Karácsony előtt hirtelen felbukkant Niederkirchenben. Vadóc egyszer megszólította, de a férfi nem árulta el, hogy miért van a városban. Ez a férfi segített a gyilkosnak szenteste kicsalogatni Vadócot a házból. És ő volt az, aki megdobta a kővel.

De ezt az egészet Nelli természetesen nem értette. Hogyan is érthette volna? A fiúk senkinek sem beszéltek a felfedezéseikről. Sem Nellinek, sem a szüleiknek, de még a rendőrségnek vagy a gyerekpszichológusoknak sem, akik folyton azzal próbálkoztak, hogy segítsenek Vadócnak visszanyerni az emlékezetét. Vadóc azt szerette volna, ha mindez titok marad. Így aztán Lucas úgy döntött, hogy ma reggel is titok marad.

– Igen, így volt – zárta le Lucas a gondolatmenetét és egyben Nelli elbeszélését.

– Szegény Vadóc – sóhajtott Anna. Aztán elmesélte, mit kapott karácsonyra, és Nelli is beszámolt az ő ajándékairól.

Az óra elején minden gyerek kiment a táblához és elmesélte, mi történt vele a szünetben. A legtöbben természetesen arról beszéltek, hogy mi mindent kaptak karácsonyra. Az osztályfőnök, Rotbraun-Bohnenhang úr egy karácsonyfamintás nyakkendőt viselt. Egyértelmű volt, hogy mit kapott ajándékba. Többször végigsimított a nyakkendőjén, miközben a gyerekek beszámolóját hallgatta.

Amikor Lucas sorra került, ő csak annyit mondott:

– Kaptam egy pár új focicipőt.

Ekkor Kai közbevágott:

– Szenteste kint volt nálatok a rendőrség!

Elli, aki Kai mellett ült, megerősítette:

– Igen, én is hallottam! Valaki meg akarta ölni Vadócot!

A gyerekek rémülten néztek egymásra. Mindenki egyszerre kezdett beszélni.

– Most akkor hol van Vadóc? – kérdezett rá Michi a nagy zsibongás közepette. – Meghalt?

– Nem! – vágta rá Lucas túlságosan is ingerülten. Nem akart belekezdeni a történetbe.

– Visszament az erdőbe? – kérdezte Kai pimasz vigyorral az arcán.

– Nagyon vicces! – mérgelődött Lucas.

Végül Rotbraun-Bohnenhang úr tette fel a kérdést:

– Lucas, nem akarod elmesélni nekünk, hogy mi történt a barátoddal?

Lucas felsóhajtott. Na jó. Mielőtt még több marhaságot terjesztenek a többiek Vadócról, inkább elmondja, mi történt velük szenteste. Így aztán összefoglalta nekik, körülbelül ugyanúgy, mint az előbb Nelli.

– Hogyhogy nem figyeltek a testőrök? – kérdezte Erkan.

Mindenki tudta, hogy az őszi szünet óta éjjel-nappal két-három rendőr vigyáz Vadócra. Ezt személyi védelemnek nevezték. Időközben ugyanis rájött a rendőrség is, hogy Vadóc komoly veszélyben van. Azóta a nap huszonnégy órájában ott állt egy fekete Mercedes Schmidtsteinerék háza előtt. Legalább kettő, de legtöbbször három rendőr ült benne, és őrködött. Mindenhová elkísérték Vadócot, még az iskolába és a gyerek-istentiszteletre is. A fekete Mercedes ilyenkor a helyszínen várt, amíg Lucas és Vadóc haza nem indult.

– A testőrök együtt karácsonyoztak velünk – válaszolta Lucas Erkan kérdésére. – Bent voltak a házban. Abban a pillanatban senki sem számított rá, hogy épp szenteste csap le a gyilkos.

– De most már egy második rendőrautó is áll a házatok előtt. Egy nagy fehér furgon – mondta Erkan. – Láttam, amikor a szünetben meglátogattam Kevint, aki az utcátokban lakik.

– Igen, az is a rendőrségé – ismerte el Lucas.

– Az mire kell? – kérdezte Erkan. – Egy börtön van benne?

– Kamerák vannak benne – felelte Lucas. – És mikrofonok, rádiókészülékek meg ilyesmik. Hogy Vadóc még nagyobb biztonságban legyen. A gyilkos elmenekült, és bármikor visszatérhet. Mivel a rendőrség tudja, hogy már ketten is meg akarják ölni Vadócot, most még több rendőrt állítanak a ház köré, hogy megvédjék.

Lucas ezt nem mondta el, de igazából a rendőrség el akarta hozni Vadócot a házból. Az egyik különleges ügyosztály két felügyelője azt javasolta, hogy vigyék a fiút egy titkos helyre, amelyet senki sem ismer, még Schmidtsteinerék sem, és maradjon ott egészen addig, amíg el nem kapják a bűnbandát. De Schmidtsteinerék erről szerencsére le tudták beszélni őket. Lucas és Nelli is nagyon kérlelte őket, és a szülők is segítettek meggyőzni a rendőröket, hogy náluk maradhasson Vadóc. Azt mondták, hogy itt tudja legjobban kipihenni az elmúlt napok megpróbáltatásait. Különben is szüksége van egy családra. És egy barátra, mégpedig Lucasra.

Hosszas huzavona után engedtek nekik a rendőrök, de a személyi védelmet meg akarták erősíteni. Azóta a fekete Mercedes mellett ott állt a ház előtt ez a nagy furgon is a magasba nyúló antennákkal a tetején. Állítólag különböző rejtekhelyekről más testőrök is figyelik a házat minden irányból. De Lucas eddig még nem fedezte fel őket. Még szerencse. Ha Lucas észrevette volna őket, akkor a gyilkosnak még hamarabb feltűntek volna.

– Köszönjük, Lucas, hogy elmesélted – zárta le a témát az osztályfőnök.

A gyerekek leültek a helyükre, és Lucas örült, hogy nem kérdeztek tőle többet. Volt ugyanis még valami nagyon fontos, amit Lucas nem mondott el. Az ütésnek, ami Vadóc fejét érte, az lett a következménye, hogy visszanyerte az emlékezetét. Vadóc újra emlékezett! Ezt még aznap éjjel elárulta Lucasnak. De azt is mondta, hogy még nagyon gyengének érzi magát ahhoz, hogy mindenről beszámoljon neki, ami visszatért a tudatába. Majd akkor szeretné elmondani, ha újra erőre kapott. Aznap éjjel Lucas megelégedett ennyivel. De azóta több mint két hét eltelt, és Vadóc még mindig nem mondott semmit. Lucas legszívesebben mindennap megkérdezte volna tőle: „Ma elmeséled, mi történt veled?” De nem akart a terhére lenni a barátjának. Először meg kell gyógyulnia.

A reggeli szünetben Elmar odament Lucas asztalához, és mindkét kezét a háta mögé tette.

– Jobb vagy bal? – kérdezte szégyenlősen.

– Jobb – válaszolta Lucas.

Elmar hirtelen előkapta a háta mögül a bal karját, amelyben egy saját készítésű képeslapot tartott. Sajnos nem figyelt eléggé, és nagy lendülettel feldöntötte Lucas kulacsát. Az hangosan csattant az asztalon, és az almalé végigfolyt Lucas nadrágján.

– Jaj, ne! – kiáltotta Lucas, és felállította a kulacsát. De már túl késő volt. A nadrágján keletkezett sötét folt pont úgy nézett ki, mintha bepisilt volna.

– Bocsánat – suttogta Elmar, és el akarta tenni a képeslapot.

De Lucas kinyújtotta a kezét, és megkérdezte:

– Mi van a kezedben? Nekem hoztad?

– Vadócnak – mondta Elmar, és átadta Lucasnak a képeslapot.

Egy ollóval kivágott girbegurba kártya volt, középen kettéhajtva. Az első oldalon ez állt: „Jobbulást!” Mellette pedig egy kereszt.

– Egy kereszt? – csodálkozott Lucas. – Vadóc nem halt meg!

– Nem – felelte Elmar –, ez egy olyan kereszt, ami az istentiszteleti teremben is lóg a falon. Jézusra akar emlékeztetni, ugye?

– Igen – mondta Lucas. Mosolyogni szeretett volna, de a nadrágján éktelenkedő folt olyan kínos volt számára, hogy nem tűnt őszintének a mosolya.

– Emlékszel? Vadóc egyszer azt mondta nekem, hogy mivel nincsen barátom, legyek Jézus barátja.

– Igen.

– Azóta járok hozzátok gyerek-istentiszteletre. Adelheid mindig Jézusról mesél. És azt szokta mondani, hogy Jézus mindig velünk van, mint egy barát. Ez szerintem nagyon szép. – Elmar szégyenlősen mosolygott, és újra a háta mögé dugta a kezét. – Arra gondoltam, hogy mivel most már Jézus a barátom, készíthetnék Vadócnak egy képeslapot, ami Jézusra emlékezteti. Ti is azt mondtátok Nellivel, hogy Jézus barátai vagytok, ugye?

– Igen.

– Vadóc pedig azt monda, hogy neki nincs szüksége Jézusra mint barátra, mert te ott vagy neki. De az előbb, amikor arról meséltél, hogy Vadóc most mennyire beteg, arra gondoltam, hátha Vadóc most mégis szeretne összebarátkozni Jézussal. – Elmar tétovázott. – Úgy értem, Jézussal is. Nem helyetted, hanem vele is. Veled és Jézussal. Én nagyon örültem neki, hogy Vadóc meghívott a gyerek-istentiszteletre, és most Jézus a barátom lehet.

– Aha.

– Pontosan. Ezt szerettem volna elmondani. – Elmar újra előhúzta a karját a háta mögül, és a kezét tördelte. – Viszlát – hadarta, és udvarias búcsúzásként Lucas felé nyújtotta a jobb kezét. Ezzel a mozdulattal azonban másodszorra is felborította a kulacsot. Most nem az asztalon csattant az üveg, hanem egyenesen Lucas ölében landolt, így a nadrágján lévő folt még terjedelmesebb lett. Lucas felkiáltott, és felugrott a helyéről. A kulacs a földre esett, és egy sárga tócsa keletkezett körülötte.

– Bocsánatot kérek – hebegte Elmar.

A fiúk körül egy páran látták a jelenetet, és hangosan felnevettek.

– Mi történt? – kérdezte Rotbraun-Bohnenhang úr, aki elöl ült a tanári asztalnál. Lucas terpeszben állt a széke előtt. Az almalé végigfolyt a nadrágszárán, és a széke alatt egy nagy pocsolya éktelenkedett.

– Lucas bepisilt! – ordította Kai és Michi a tenyerét csapkodva.

– Köszönöm, Elmar! – mondta Lucas a lehető legbarátságosabban, amennyire abban a helyzetben képes volt.

Elmarnak remegett az ajka, mintha valami fontosat akarna mondani. Aztán lehajolt, felvette a kulacsot, és felemelte a levegőbe:

– Nem igaz, Rotbraun-Bohnenhang úr! – mondta. – Lucas nem pisilt be! Ez csak almalé! A kulacs itt állt az asztalon, és én véletlenül meglöktem… – és hogy megmutassa, hogyan borult fel a kulacs, megdöntötte a nadrágja irányába, mint egy lassított felvételen. – Így…

Úgy tűnt, egészen pontosan akarja bemutatni az eseményeket. Amikor megbillentette az üveget, még egy jókora adag almalé kiömlött belőle. Természetesen nem lassítva, hanem egy nagy loccsanással. Pont Elmar nadrágjára.

– Ó! – kiáltott fel Elmar, és visszatette a kulacsot az asztalra. Most már neki is olyan hatalmas folt volt a nadrágján, mint Lucasnak. Az osztálytársaik hangosan hahotáztak. Elmar Lucas nadrágjára pillantott, majd a sajátjára, és összegezte a mondandóját: – Pont így történt.

Délután Lucas úgy tette Elmar képeslapját az íróasztalra, hogy Vadóc egyből lássa, amint kinyitja a szemét. Aztán leült az íróasztalához, és nekilátott a házi feladatának.

Nem sokkal később Vadóc megszólalt:

– Meghaltam?

Lucas Vadóc felé fordult, és vigyorogva azt válaszolta:

– Nem. De majdnem.

Vadóc az ágyban feküdt, és az álláig felhúzta a takarót. Fáradtnak és betegnek látszott.

– Miért van kereszt a képeslapon?

– Elmartól kaptad – felelte Lucas. – A kereszt Jézusra emlékeztet.

– Jézusra? Inkább egy gyászjelentésre. A sírkövekre is mindig keresztet vésnek.

– Igaz. De Elmar azt mondta, hogy a kereszt Jézusra emlékeztet. És ez tényleg így is van, mivel Jézus a kereszten halt meg.

– A kereszten?

– Igen.

Vadóc pislogott, és a homlokát ráncolta.

– Hogyan hal meg az ember egy kereszten?

– Úgy, hogy felszögezik rá – felelte Lucas.

– Felszögezik? Akkor az jó nagy kereszt.

– Az. – Lucas a kezébe vette Elmar képeslapját, és a keresztet nézte rajta. – Amikor Jézust halálra ítélték, felszögezték egy keresztre. Olyan nagyra, hogy elfért rajta. – Lucas Vadóc felé fordította a képeslapot, és végighúzta az ujját a vízszintes keresztfán. – Itt volt a két karja, és itt – most a függőleges keresztfán húzta végig az ujját – a teste.

– Brutális.

– Igen, az. Így halt meg Jézus.

– Szegény. – Vadóc kinyújtotta a kezét a takaró alól. – Hadd nézzem meg!

Lucas odaadta neki a lapot. Vadóc a keresztet nézte, és azt mormolta:

– Szóval a kereszt Jézusra emlékeztet. – A barátjára nézett:

– Ha nekem kellene kitalálnom valamit, ami Jézusra emlékeztet, akkor egy szóbuborékot rajzolnék. Mert olyan sokat beszélt Istenről. Vagy valakit, aki egy másik embernek segít. Ahogy Jézus is tette. – Megint a képeslapot vizsgálgatta. – De egy kereszt…

– A kereszt Jézus jelképe – erősítette meg Lucas.

– Amikor a gyászjelentésekben láttam a keresztet, mindig arra gondoltam, hogy a halál jelképe. – Lucasra pillantott, aztán mintha eszébe jutott volna valami: – Például amikor egy lexikonban az áll, hogy mikor halt meg valaki, azt is kereszttel jelzik. Azt jelenti: meghalt 1550-ben, vagy ilyesmi.

– Igaz – töprengett Lucas. – A kereszt Jézus jelképe, és a halált is jelképezi.

– Furcsa – bámult Vadóc megint a képeslapra. – Jézus olyan sok jót tett, de amikor jelképet keresnek neki, akkor pont azt választják, ami arra emlékeztet, hogy meghalt. – Felvonta a szemöldökét, és Lucasra nézett. – De azt mondtátok, hogy feltámadt.

– Igen, így van.

– Akkor miért nem azt választjuk Jézus jelképének?

– Hogyan lehetne ábrázolni a feltámadást?

– Fogalmam sincs. Rajzolhatnánk például egy vidáman ugráló embert. Vagy egy üres sírt. Vagy egy üres koporsót. Csak ne ilyen keresztet. – Vadóc szétnyitotta a képeslapot, és felolvasta: – Kedves Vadóc, jobbulást kívánok neked! Gyógyulj meg mihamarabb! Köszönöm, hogy meghívtál a gyerek-istentiszteletre, hogy Jézus a barátom legyen. Kaptam egy kártyát Adelheidtől, amelyen ez áll: „Jézus mondja: Én élek, és ti is élni fogtok.” Ezt már fejből is tudom. Mindennap elmondom magamnak ezt a mondatot. És neked is ezt kívánom. Jézus él, és te is élni fogsz. Barátod, Elmar. – Vadóc halkan kuncogott, és közben ragyogott az arca. – Barátod, Elmar – ismételte szórakozottan. – A képeslap belsejébe azt írja, hogy én is élni fogok, kívülre pedig egy keresztet rajzol.

– Igen – mondta Lucas –, de nem a halál keresztjét, hanem Jézus keresztjét.

Vadóc összecsukta a képeslapot, és visszaadta Lucasnak.

– Elmar igazán kedves.

Lucas megint úgy állította fel a képeslapot, hogy Vadóc az ágyból is láthassa. Az íróasztalon volt már néhány képeslap tele jókívánságokkal. Az egyiket Adelheid Budenprunk küldte, a gyerek-istentisztelet vezetője, akit Elmar is említett. Aztán volt még egy pár lap a gyülekezeti tagoktól és a rokonságtól. Vadóc nagy nehezen megfordult az ágyban, és most arccal a fal felé nézett.

– Most megint aludnom kell – mondta fáradtan.

– Még nem vagy jobban?

– Nem igazán – felelte Vadóc álmosan.

Lucas egy kissé csalódott volt. Azt remélte, hogy Vadóc végre meggyógyul, és megint minden olyan lesz, mint azelőtt. De ennek még nem jött el az ideje. Mielőtt újra belekezdett a házi feladatába, még annyit mondott a barátjának:

– Te, Vadóc!

– Igen?

Lucas tétovázott.

– Én is örülök, hogy még élsz.

– Igen – suttogta Vadóc –, én is.

Tartalom

1

2

3

4

5

6

7

8

9

10

11

12

13

14

15

16

17

18

19

20

21

22

23

24

25

26

27

28

29

30

31

32

33

34

35

36

37

38

39

40

41

42

Kiadják:

Szentírás Szövetség Alapítvány

1091 Budapest, Kálvin tér 8.

Telefon: (1) 216-5115

info@szentirasszovetseg.net

www.szentirasszovetseg.net

Harmat Kiadó

1113 Budapest, Karolina út 62.

Telefon/fax: (1) 466-9896

harmat@harmat.hu

www.harmat.hu

Felelős kiadó: Győrffy Eszter és Herjeczki Kornél

Műszaki vezető: Bernhardt Péter

Borítóterv: Julia Plentz, Lente István

Tördelő: Doroszlainé Jóka Renáta

Elektronikus változat: Ambrose Montanus

Felhasznált betűtípus

Source Serif 4 – SIL Open Font License

Vadóc – 7 részes ifjúsági regénysorozat

A sorozatban megjelent:

1. Vadóc és a múlt titkai

2. Vadóc és a mezítlábas óriások

3. Vadóc és a rejtélyes árnyék

4. Vadóc és az éjszakai bosszúálló

5. Vadóc és a láthatatlan őrző

6. Vadóc és az áruló nyoma

7. Vadóc és az utolsó titok

A Vadóc sorozathoz kapcsolódó programokról ezen az oldalon tájékozódhat!

szentirasszovetseg.net

harmat.hu