Hassmann Péter

Működhet-e a homeopátia?

A szellem valósága az anyagban

***

Remedium Könyvek

© Hassmann Péter 2022

Borítókép: Tiziano Vecellio - Venus Anadyomene (részlet)

ISBN 978-615-81976-7-0

A kiadvány szerzői jogvédelem alatt áll.
Bár engedély nélküli másolása kétségkívül olcsóbb lehet,
mint megvásárlása, további kiadványok megjelentetése elé
gördít akadályt.
Kéretik ennek figyelembe vétele.

Némethy Katalin halhatatlan lelkének, hálával

Bevezetés

1

Teljesen érthető a homeopátiával kapcsolatos elutasító vélekedés azok részéről, akik valamennyire ismerik a homeopátiás gyógyszerek elkészítésének módját. Az volna különös, ha minden további nélkül elfogadnák, hogy az ember egészségi állapotára hatni, gyógyítani lehet olyan mértékben hígított szerekkel, melyekből a kiinduló anyagnak már egyetlen molekulája sem mutatható ki. A ma általánosan elfogadott/uralkodó világ- és természetszemléletnek ez teljesen ellentmond.

Azonban sok-sok ember tapasztalta meg és tett tanúbizonyságot arról, hogy a homeopátiás szerek nemcsak hatni képesek, de egyenesen csodával határos gyógyulásokat is képesek előidézni.

És ekkor jön az izgalmas kérdés: vajon azért nem tartjuk lehetségesnek a homeopátiás szerek hatását, mert a homeopátia valóban egy humbug (és a szerek esetleges hatása csak a placebó hatásnak tudható be), vagy azért, mert a szemléletünk nem megfelelő és ezért kiegészítésre szorul?

Ez a rövid tanulmány azoknak szól, akik bár nem tartják lehetségesnek a sokszorosan hígított homeopátiás szerek egészségre való hatását, mégis nyitottak arra, hogy átgondolják ezt a kérdést egy számukra talán új nézőpont alapján. Azok számára is szól, akik (akár tapasztalataik alapján, akár anélkül) elfogadják a homeopátia létjogosultságát, de nincs pontos elképzelésük arról, a szerek hatékonysága hogyan lehetséges.

Elsőre talán meglepő módon ehhez a geometriát hívom segítségül, és ígérem, igyekszem végig közérthető maradni. Egyrészt azért a geometriát – és ezen keresztül a matematikát –, mert ha valamit ennek segítségével belátunk, akkor az nem kérdéses számunkra többé. Ha egyszer beláttuk, hogy a háromszög szögeinek összege 180 fok, akkor erre mint tényre támaszkodhatunk ezentúl. Másrészt a geometriai vizsgálódáshoz nem kell laboratórium drága felszereléssel, nem kellenek méregdrága műszerek és kísérletek, és nincs szükség az átlagot meghaladó előképzettségre, sem ismeretlen hivatkozások elfogadására. Itt nem hivatkozom olyasmire, ami számomra nem ellenőrizhető vagy bizonytalan. Ehhez a fajta vizsgálódáshoz semmi másra nincs szükség, csak érdeklődésre, elfogulatlanságra és a „józan paraszti észre”.

Nagyon bízom abban, hogy sikerül olyan elképzeléseket kialakítanunk, melyek eredményeként a matematika szigorával és belső bizonyossággal adhatunk pozitív választ a címben feltett kérdésre.

2

Miközben e tanulmány alapgondolata egyszerű és akár egy mondatban összefoglalható – a homeopátiás gyógyszerrel nem az anyag, hanem a szellem erőit szólítjuk meg az emberben –, nem várható el, hogy a megértéséhez vezető út is egyszerű legyen. Végtére is egy olyan jelenséggel állunk szemben, amit a mai hivatalos tudomány nemlétezőnek tart, amellyel szemben értetlenül áll. És ha saját keretei között marad – az anyagban működő erők kizárólagosságánál – akkor nem is tehet másként. Nem várhatjuk, hogy ennek az értetlenségnek a meghaladása nagyon egyszerű legyen – hisz akkor azoknak a valóban rendkívül okos embereknek a számára, akik a mai hivatalos tudományos szemléletet képviselik, nem okozna problémát a megértése.

Arról van szó, hogy a homeopátia hatásosságának megtapasztalása arra kényszeríti a gondolkodni hajlandó egyes embert – és ezzel együtt az emberiséget –, hogy meghaladja azokat a képzeteket, amelyek alapján a mai tudományos szemléletet kialakította. És valójában ez az, ami nehéz. A mai tudományos szemlélet érvényességét a tapasztalat a gyakorlati élet számos területén visszaigazolja, és ez a szemlélet az elmúlt néhány száz év során rendkívüli eredményeket és lehetőségeket hozott az emberiség életében. De az, hogy egy szemlélet alapján korábban elképzelhetetlen, rendkívüli teljesítményre vagyunk képesek az anyag világában, nem jelenti azt, hogy ez a szemlélet mindenre kiterjedően igaz. Annyit jelent csupán, hogy az anyag törvényszerűségeire vonatkozóan alapvetően helyes.

A valóság nem engedi, hogy leragadjunk a ma uralkodó szemléletnél. A világ számos, ma még érthetetlen jelensége – köztük a homeopátiás szerek hatásossága – egyértelműen utal arra, hogy ez a szemlélet sem tökéletes. Korábbi önmagunk meghaladása, a már megértettek megkérdőjelezése, bevált meggyőződések felülvizsgálata és kiegészítése valóban embert próbáló feladat. Főleg akkor, ha a megértendő új jelenség nem csupán ismeretek bővülését követeli a jelenlegi szemlélet alapján, hanem egy teljesen új szemlélet integrálását a meglévő mellett.

A homeopátia így nem csak az egyes ember bajainak gyógyítására hivatott. Létével az emberiséget is önmaga meghaladására kényszeríti: arra, hogy a világról és az emberről alkotott fogalmainkat kibővítsük, egészségről és betegségről teljesen új szempontok szerint gondolkodjunk. Ezáltal a homeopátia az egész emberiség számára is segítséget jelent az anyagba ragadt, és ebben az értelemben megrekedt szemlélet meghaladásában – és így az egész emberiség gyógyítójává is válik.

A homeopátiás szerek hatásosságának kérdése nagyon messzire vezet: a valódi válasz az emberről – vagyis önmagunkról – alkotott képünket egészíti ki a bennünk élő emberi szellemmel: azzal, ami a materialista tudomány megismerési területén – szükségszerűen – kívül esik. Ahhoz, hogy a saját emberi szellemünkről fogalmat alkothassunk, először a szellemnek az anyagtól teljesen független létét kell felismernünk. És ez az írás közvetve ez teszi. Mert engem a homeopátiás szerek hatásosságának a kérdése a bennünk élő emberi szellemnek a valóságosságához vezetett.

A pusztán anyagból álló ember végső soron halálra van ítélve – hiszen a földi teste bizonyosan meg fog halni. És amíg az ember önmagát csak a testével azonosítja, a halál – a semmi – árnyékában kell élnie. Ez olyan súlyos teher, melytől az ember szabadulni próbál. A testi halhatatlanságra való materialista törekvések mögött nyilvánvalóan ez a hajtóerő. Az anyagtól függetlenül létező halhatatlan emberi szellem felfedezése önmagunkban megszabadít ettől a tehertől és kényszertől. Így az önmagunk szellemi valóságának belátásához, majd megéléséhez vezető út – hosszabb távon – elkerülhetetlen része a halál fenyegetettségétől való gyógyulásunknak. A tanulmány címében feltett kérdés valójában élet-halál kérdése. Ennek az öntudatlan megérzése lehet az oka annak is, hogy olyan heves indulatokat képes kiváltani.

A most felvetett téma messze túlmutat ennek a tanulmánynak a keretein, de mivel szorosan összefügg vele, fontosnak tartottam megemlíteni.

Az euklideszi és a projektív geometria szemléletének különbözősége és lehetséges összefüggésük az élet világával

A világról alkotott elképzelésünk, a világképünk alapvetően a térről alkotott geometriai szemléletünkön alapszik – még akkor is, ha ez nem válik tudatossá számunkra. Az, hogy mit tartunk lehetségesnek illetve lehetetlennek nagyon szorosan összefügg ezzel a – tanult – geometriai szemlélettel. Ezért ez az írás ezt a geometriai szemléletet szeretné kitágítani, hogy ezáltal a világképünkbe „beleférjen” olyasmi is, amit eddig összeegyeztethetetlennek találtunk vele. Hiszen úgy tűnik, a homeopátia működésének kérdése pont ilyen: a személyes tapasztalat számos esetben igazolja, miközben az általános világképnek ellentmond.

Az általánosan elfogadott szemlélet szerint a tér olyan, mintha egy végtelen nagy doboz lenne – aminek a végtelen nagysága miatt hiányoznak az oldalai. Ebben a „dobozban” helyezkednek el a kisebb-nagyobb „tárgyak”, melyek apró elemekből, pontokból épülnek fel. A „tárgyak” tulajdonságait az őket felépítő apró részecskék tulajdonságai, mozgásai és egymáshoz való viszonya határozza meg. Mi is ilyen apró pontok vagyunk a végtelen nagyságú térben. Ha ebben a térben egy adott irányban elindulunk, akkor végtelen ideig haladhatunk, a kiindulási helyünktől folytonosan távolodni fogunk.

Ez a térszemlélet az általános és középiskolában tanult euklideszi geometriára épül. (És bár a geometria és a fizika modern irányzatai másféle térszemléleteket is alkottak, az átlagembernek a világról alkotott elképzelése számára ezeknek ma még nincs jelentősége.)

Egy anyag hígítása ebben a térszemléletben azt jelenti, hogy egy adott tulajdonsággal rendelkező ponthalmaz egyes pontjai (a kiindulási anyag részecskéi) egyre távolodnak egymástól. Mivel az anyag hatását az egyes pontok tulajdonsága és a közöttük fellépő kapcsolat hordozza és határozza meg, egyértelmű, hogy ha a pontok egymástól egyre távolodnak és a közöttük lévő egyre nagyobb távolság miatt a köztük lévő kölcsönhatás egyre kisebb, ezért el kell, hogy veszítsék azt a hatásukat, mellyel eredetileg rendelkeztek. Ebben a szemléletben nincs rá mód, hogy egy olyan oldat, melyben a kiinduló anyag már nincs jelen, bármilyen, az eredeti anyaggal összefüggésbe hozható hatást legyen képes gyakorolni. Hiszen a hatás a pontok ritkulásával és a köztük lévő távolság növekedésével – csökken. Ez következik tehát ebből – az euklideszi – térszemléletből.

Az euklideszi szemlélet jellemzéséhez elég felidézni néhány tipikus általános iskolai vagy középiskolai geometria feladatot, és végiggondolva miről volt bennük szó, megállapíthatjuk, hogy alapvetően nyugalomban lévő, rögzített helyzeteket vizsgáltak és ezekben a helyzetekben is elsősorban a méreteket.

A geometria szó jelentése is mutatja – földmérést jelent –, hogy elsősorban a földi tér mérésére, leírására és a benne való eligazodásunk segítésére való.

Az euklideszi geometria „gyenge pontja” a párhuzamosokkal kapcsolatos. Euklidész posztulátumai (alapvetései) alapján nem dönthető el és nem bizonyítható, hogy metszik-e egymást a végtelenben