TISCH BÁLINT ATTILA

Lucifer gnózisa

Illusztrációk: Tisch Bálint Attila

© Tisch Bálint Attila 2022

© Svart Eihwaz Orden / Fekete Tiszafa Rend

ortodox luciferiánus szerzetesi rend

Első kiadás, 2022

ISBN 978-615-81883-3-3

Tartalomjegyzék

A gonosz mibenléte

A sötétség neme

Pokol

A gonosz imádata

Démoni paktum

Goétia

Kliffot

Luciferianizmus

Tantra

Gyakorlatok

Gonosz a teremtésben

Az ördög nyelve

Epilóg

Válogatott bibliográfia

„Szaladj csak sárember,

Sét ivadéka

Gábriel fújja már harsonáját

Tudd, hogy Isten sírja felett kél a nap

Ó Lilit!

Hozd világra méhed kristályát,

hogy az új faj tisztábban ragyogjon

és ne emlékezzék gyarló eleire”

A gonosz mibenléte

E

lső lépésként jellemzően történelmi tényekkel alátámasztott etimológiai találgatásokkal illik kezdeni egy vallási, spirituális tematikájú írást – számomra érthetetlen hagyomány ez. Oka valószínűleg arra a helyzetre vezethető vissza, hogy a múltban megjelent vallástudományi és vallásantropológiai irodalom szerzői szinte kizárólag történészek, etnológusok, kutatók voltak, kik a tanulmányaik következtében vagy meggyőződésük nyomán kívülállóként gyűjtötték be az ezirányú emlékeket. Keresve sem találni köztük olyat, ki gyakorolta volna valamely feltárni kívánt vallási irányzatot. Természetesen a keresztény vallási irodalom kivételt képez, hiszen abban a kultúrkörben az irodalom maga a vallási (politikai) propaganda. A keresztény vallási munkákban a középkortól megjelenik egy olyan szemlélet is, mely minden ősi vallást leigázottnak tekint és minden egyértelmű bizonyítékot sutba dobva önmaga előzményének tekint, aminek a végső és teljes formája a keresztény hit. Mára szerencsére kezd feloldódni a dogma és vissza-visszaszivárog az emberek érdeklődési körébe az ősi hitvilág utáni vágy. Olyan spirituális irányzatokat keresnek a tudni vágyók, melyek nem köthetők szervezeti egységekhez vagy politikai szemlélethez. Az igazság az, hogy a tudást és a hitet nem lehet intézményesíteni. Függetlennek kell, hogy maradjon az emberi tevékenységtől. Az ember pusztán részesedhet az erőből, nem sajátíthatja ki azt.

Ezzel a mondattal el is jutottunk a fejezet címének értelmezéséhez. Mit nevezünk gonosznak? Honnan származik? A leginkább kézenfekvő, ha a közéletben elterjedt formáinak bemutatásával kezdem. Az gonoszt, mint aspektust, vagy hozzáállást sokféle nyelven, sokféle néven tartjuk számon. A legelterjedtebb a sátán kifejezés, melyet a héber nyelv szült, és általánosságban ellenséget jelent. Az ógörög szövegekben daimon vagy daimonion néven ismerjük. Az utóbbi alak a többesszámra utal, mint például „a gonosz seregei”. A daimon kifejezést érdekessé teszi, hogy a korai keresztények istenséget jelöltek vele, de az újszövetségben már kizárólag a gonosz jelzőjeként jelenik meg. Az ószövetségben ezt még a „sédim” elnevezés takarta. Magyar nyelven a daimon kifejezést szokás ördögnek fordítani. A gonoszt, mint hasztalan rosszakarót a héber a Belial elnevezéssel jelölte. Gyakorta olvashatjuk Náhum könyvében, mint „Belial gyermekei”. A Septuaginta oldalain diabolosz-ként fordítják Belialt. Szintén az újszövetség lapjain találkozhatunk a Belzebub kifejezéssel, amit ugyancsak a gonosz jelzőjeként használnak, de ebben a formában inkább a pogány vallás isteneire utalva, hiszen Baál egy kereszténységet megelőző vallás istene volt. A föld ura. És mint tudjuk, minden más vallás istene pogány és elítélendő. A Baál-zebub héber nyelven úgy is fordítható, hogy a „legyek ura”. Hasonló gonosz alak, ki nem teljesen azonos a Sátánnal, Azazel. Az apokrif könyvek úgy emlegetik, mint a bosszú angyala vagy a démonok ura. Végül, de nem utolsó sorban a legbeszédesebb elnevezés, mely sok kérdést vet fel a valódi gonosz fogalmáról Lucifer. Jelentése: fényhozó. (hajnalcsillag) Előfordul, hogy Babilon királyának megnevezéseként merül fel. Korábbi keresztény írásokban azonosítják Sátánnal vagy Samael alakjával, aki Isten gyermeke, angyala kit száműzött a mennyből és később az ellenállók, a bukott angyalok vezére lett. A fényhozó neve olyannyira szemben állt az egyház által terjeszteni kívánt tanításokkal (törvényekkel), hogy hosszú ideje már nem is szerepel a bibliában. Egyszerűen cenzúrázták.

Az egyetlen ismert ősi vallás mely istenét egynek tekinti, mégis számtalan megnyilvánulási formával ruházza fel a hinduizmus. Ezen belül is a saivizmus, vagyis Síva-kultusza a legerősebb spirituális identitást hordozó erő. Ami igazán elválasztja a kereszténységtől, hogy ebben a teológiában az isten egyszerre jó és gonosz. Egy alakban testesül meg a két oldal. Ez a megközelítés sokkal közelebb áll a természethez, és azon belül is az ember természetéhez. Ezzel a szemlélettel a hívők sokkal könnyebben tudnak azonosulni, mint a tisztán jó vagy tisztán gonosz szellemmel. Az emberi létet a kettősség építette fel, és ez a kettősség képes fentartani. Az egyetlen igazság az egyensúly.

A gonoszt manapság, általános értelmezését alapul véve olyan erőnek írhatnánk le, mely a mi energiánk vagy erőnk céljával ellentétes hatást gyakorol a világra. Valaki, vagy valakik által szervezet formájában irányított tevékenység, ami akaratunkkal szemben irányítani kíván. Természetesen mindez akkor válik igazán fenyegetővé, ha ez a cselekedet dogmaként, vagy kikényszerített törvényként jelenik meg egy társadalomban. A gonosz az, ami saját érdekei mentén, akaratuk ellenére irányítani akarja a többséget. A gonosz az elnyomás, jogfosztás, kirekesztés, zsarolás ezköztárával képes hatni. Törvénynek nevezi a lelki ketrecet, melyben nevelgeti az idomított faj példányait. Törvénykönyveket alkot, amiben szabályozza az élet általa elfogadható aspektusait. Ezek nyomán láthatóvá válik, hogy jelen civilizációnkban számos gonosz erő rejtőzik. A társadalmunk fő működési egységei mind-mind rosszakarattal vannak felvértezve. Mindent alárendelve önös céljuknak, megtérülésüknek. Gazdaság, politika, egyház a gonosz szent háromságként temeti el életünket, lepellel takarva az emberi létezés fontosságát. A materializmus mindenhatóvá tételével cél és akarat nélkül hagyta az egykori tudásvágyókat, akik minden szabad érzésüket és gondolatukat mentális problémaként megélő életképtelen, gyenge, szolgáltatásokra szoruló, tompa munkásokká avanzsál. A szupercivilizált nyugati társadalmakban már régóta hatékonyan dolgozik a gonosz, ezért ők állnak legközelebb a szakadék széléhez. Az utolsó lépések egyike az emberi élet teljes absztrakciója, melyben feloldja a természet általános rendjét és kiemeli az embert a környezetéből. Nem az evolúció csúcsán helyezi el, hanem külső szemlélőként, aki képtelen hozzáérni, megérinteni az őt szülő természet elemeit, legyen az állat vagy növény. Olyan élelmiszert termeszt mely független a földi környezettől. Olyan háziállatokat nevel, amik képtelenek a szabadban élni. Olyan házakat épít, melyből kiszorul a kinti levegő. Undorodik saját szervezetének működésétől. Amennyiben képesek vagyunk belátni, hogy ez a világnézet nem arra vezet, amerre haladni szeretnénk és megértjük, hogy a belső erő, individuális energia az emberi lét eszenciája haldoklik, kitisztul a kép: Nem úgy van, ahogy tanították nekünk. A jó és a rossz felcserélte az ideológiáját. A gonosz nem egy kapucnis gyilkos. A gonosz a jelenlegi világrend. A gonosz az a társadalom, ami elsöpör földrészeket, átköltöztet népeket kontinensről-kontinensre, pusztít, embert öl saját céljai véghezvitele végett és semmi jelét nem mutatja az együttérzésnek. A gonosz nem egy földön kívüli entitás, hanem egy szellemi erő, mely szervezeti egységekbe tömörülve hat. A gonosz maga az ember. Az ember új változata, melyet kitenyésztettek az elmúlt évszázadok. Az iparosodás és a technikai vágta növeli a szakadékot a valóság és az ábránd között. Meggyőződésem, hogy a következő két-három generációval eltűnik a valós tárgyak és élőlények iránti igény. Marad a porhüvely és a mesterséges intelligencia, hacsak nem szakítja meg a folyamatot egyfajta világégés, járvány vagy egyéb természeti csapás.

A gonosz mibenléte, a gonoszság tehát nézőpont kérdése. Ahogy a sátán fogalma az egyházban a lázadót jelöli, úgy a gonosz is egy akarat irányával ellenszegülő erő. Én a világnézetemre törő ártó szándékot tartom gonosznak, a jelenlegi világrend pedig rám tekint akként. A gondolkodó ember képes megteremteni a világát pusztán szándéka kivetítésével. Képes valóságot teremteni magának, melyben boldogan élhet, hiszen az elme generálja környezetünket. A belülről kifelé felépített élet képes hatni a környezetére, mindaddig a kívülről felépített világ pusztán egy modell. A valóság makettje.