Sharon Kendrick

Szerelmem, Argentína

Angela Bissell

A rejtélyes olasz

Nina Milne

Egy szigeten veled

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Enterprises ULC-vel létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved including the right of reproduction in whole or in part in any form. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Enterprises ULC. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© Sharon Kendrick, 2019 – Vinton Kiadó Kft., 2026

Eredeti címe: Bought Bride for the Argentinian (Harlequin Mills & Boon, Modern Romance)

Magyarra fordította: Kiss Klára

© Angela Bissell, 2019 – Vinton Kiadó Kft., 2026

Eredeti címe: The Sicilian’s Secret Son (Harlequin Mills & Boon, Romance)

Magyarra fordította: Kiss Klára

© Nina Milne, 2018 – Vinton Kiadó Kft., 2026

Eredeti címe: Marooned with the Millionaire (Harlequin Mills & Boon, Romance)

Magyarra fordította: Kiss Klára

Nyomtatásban megjelent: a JÚLIA KÜLÖNSZÁM 135. számában, 2026

Átdolgozott kiadás

978-615-108-167-9

A Júlia különszám a Vinton Kiadó Kft. időszaki kiadványa.

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2026

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Telefon: +36-30-300-9899; e-mail-cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Sharon Kendrick

Szerelmem, Argentína

1. FEJEZET

Rosszabb volt, mint gondolta. Sokkal rosszabb…

Hogyan juthatott idáig? Emily kétségbeesetten fúrta bele az arcát szeretett öreg lova sörényébe, és keservesen sírt.

– Ó, Joya! – hüppögte. – Mi lett belőled?

A ló halkan felnyerített, és Emily még jobban zokogott. Úgy érezte, egy örökkévalóság óta nem sírt. Mert a könnyek nem segítenek. Nem idéznek oda senkit, aki egy varázsigével megoldaná az összes problémát.

Lassan-lassan megnyugodott. Az állat nem érezheti, mennyire kétségbeesett.

Elmerengve nézett körül. Ezen az argentin ranchen töltötte fiatalságát. Hirtelen képek jelentek meg a lelki szemei előtt azokból az időkből.

Keserédes emlékek egy izmos, zöld szemű férfiról. A gyengédségével annak idején életre keltette őt. Soha nem felejti el az ajkait!

Olyan érzéseket ébresztett benne, amelyeket korábban nem tartott lehetségesnek. És amikor el kellett hagynia őt, úgy érezte, mintha szívét tépné ki a mellkasából.

Az óta a szörnyű szakítás óta Emily jól tudta, mi az a szerelmi bánat! Sajnos, akkor nem volt más választása. Kénytelen volt elhagyni Alejandro Sabatót.

Legalábbis akkoriban ezt hitte. Ma már nem volt olyan biztos benne.

Dühösen letörölte az utolsó könnycseppet az arcáról, és nézte, ahogy a termékeny argentin földre hullik. Nem azért jött ide, hogy a múlt miatt keseregjen, vagy azon töprengjen, mi lett volna, ha…

Mély levegőt vett. Ami történt, megtörtént. Az idő kerekét nem lehet visszaforgatni.

Lépéseket hallott a háta mögött, és gyorsan megfordult. Az egykori lovász, Tomas lassan közeledett felé. Nyolc év alatt nagyon megöregedett, már nyugdíjba vonult. Emily aznap a közjegyzőnél találkozott vele és a feleségével, Rosával, akik felajánlották, hogy elkísérik ranchre. Természetesen az öreg Rosa ragaszkodott hozzá, hogy egy kis kosár élelmet vigyenek magukkal az elhagyatott házba.

Emily örült az idős házaspár társaságának. Egyedül aligha tudta volna elviselni a lepusztult ranch látványát.

Amikor annak idején elhagyta a hatalmas birtokot, még nagyon jó állapotban volt, a lakóház elegáns és gondozott. Most már csak árnyéka volt egykori önmagának.

A széles verandán, ahol még néhány évvel ezelőtt a finom társaság mulatozott, és mentás punccsal frissítette magát, most gyomok nőttek. A vakolat lepattogzott a falról, a szőlőn felkúszó növények illatos fehér virágai elszáradva hevertek a földön. Az emeleten két ablak betörött, egy ajtó csak zsanéron lógott, és mindenhol egérürülék volt látható.

Az istállókban feltáruló kép, még pusztítóbb volt.

Csak egy ló maradt: az imádott Joya. Ezen a valaha olyan büszke állaton tanult meg Emily lovagolni. Együttérzően megsimogatta a szerencsétlen állat fénytelen szőrét.

– Ez szörnyű, Tomas – mondta komoran.

– Sí, señorita – válaszolta szomorúan az öreg lovász.

– De hogyan történhetett?

Tomas bűnbánóan vállat vont.

– Maradt egy kis pénz Joya takarmányára meg gondozására, és megtettem mindent, amit tudtam. De a házat hamarosan eladják, és az új tulajdonos nem akarja átvenni a lovat. És sajnos az én kis házamnál nincs hely állatoknak, még Joyának sem.

Emily most kimondta azt a kérdést, ami azóta foglalkoztatta, hogy kinyitotta a ranch rozsdás kapuját:

– Miért hagyta rám a mostohaapám a lovat?

Valószínűleg büntetésből. Még a sírból is bosszút akart állni azért, hogy Emily tanúja volt az anyjával való viharos, boldogtalan házasságának. Soha nem akart mostohalányt. Főleg nem olyat, aki a házvezetőnő fiába beleszeret.

Rövid csend után Tomas, aki már sok mindent megélt ezen a hatalmas ranchen, így válaszolt:

– Azért hagyta rád, mert szeretted Joyát.

Emily bólintott. Igen, nagyon szerette. A ló fontos szerepet játszott az életében a ranchen töltött évek alatt. A zöld szemű, izmos férfi tanította meg lovagolni. Emily órákig vágtatott az argentin mezőkön, hogy elmeneküljön anyja hisztérikus kitörései elől.

Most megrendítette, hogy a szeretett állatot ilyen szánalmas állapotban látta. Nem tudta, mi lesz Joya további sorsa.

Be kellett azonban vallania magának, hogy az elmúlt években kevés érdeklődést mutatott az állat sorsa iránt. Szülei válása után megszakította a kapcsolatát Argentínával. Anyja halála után pedig még kevesebb oka volt arra, hogy ezen változtasson.

Most a sors újra idehozta – és a valóság sokkal rosszabb volt, mint tartott tőle.

– Nem tudnám elviselni, ha Joyát esetleg el kellene altatni – mondta halkan. – Bármennyire töröm is a fejem, nem jut eszembe senki, aki befogadná.

Tomas arca hirtelen felderült.

– Van megoldás, señorita! – Mosolyogva felnézett az égre. – Sőt jobb, mint reméltem.

Emily követte a tekintetét a felhőtlen kék ég felé. Észrevett egy fekete pontot, amely egyre nagyobb lett, ahogy közeledett. Most már az ismerős hangot is hallotta.

Kezével beárnyékolta a szemét, és a homlokát ráncolta.

– Mi az? – kérdezte, noha felismerte, hogy egy helikoptert lát.

Kellemetlen érzés kerítette hatalmába, és a forróság ellenére hirtelen megborzongott. Védelmezően összefonta a karját a mellkasán.

– Meghallgatták az imáimat – mondta Tomas, és megkönnyebbülten felsóhajtott. – A Kondor!

Emily izgatottan nézte, ahogy a fekete gépszörnyeteg egyre közelebb ér, a levegőben mintha megállna, majd ingatag mozdulatokkal leszállásra készül. Amikor felismerte a pilótát, legszívesebben elrohant volna, hogy menedéket keressen.

A pilótafülkében ülő férfi pontosan azt a tekintélyt sugározta, amelyet Emily korábban annyira vonzónak talált. Pedig Alejandro annak idején nagyon gyengéd is tudott lenni…

És éppen ez a gyengédség lett a veszte, mert soha korábban senki sem tanúsított Emily iránt ennyi szeretetet. Olyan volt számára, mint valami kinyilatkoztatás. Csak ezért szeretett bele Alejandróba, és elhagyni őt elviselhetetlenül fájdalmas volt.

Utoljára évekkel ezelőtt találkoztak. Azóta Alejandro Sabato nemcsak gazdag és híres lett, hanem nagy nőcsábász hírében állt.

Senki sem tudta, miért fejezte be egyik napról a másikra a karrierjét, pedig a világ egyik legjobb pólójátékosa lehetett volna belőle. Más világklasszis játékos talán lovasiskolát vagy pólóklubot nyitott volna, de Alejandro más utat választott. Néhány év alatt hihetetlenül sikeres üzletember lett, vállalatai voltak a világ számos pontján.

Nemrég egy volt szeretőjének botrányos könyve nagy port kavart, és meglehetősen negatív színben tűntette fel.

Emily nem tudta összeegyeztetni a régi Alejandrót a mostani mérhetetlenül gazdag férfival. Aki az ujjhegyével gyengéden végigkövette ajkainak kontúrját, mielőtt megcsókolta. Aki megmutatta neki a szerelem igazi jelentését.

És ő mit tett? Hidegen elutasította.

A helikopter rotorjai által keltett szél felborzolta Emily haját, amelyet reggel laza copfba fonott. A hosszú repülés után még mindig az időeltolódás hatása alatt állt.

Legalább felvett egy tiszta farmert, és hozzá egy egyszerű pólót. Most bánta, hogy nem fordított nagyobb figyelmet a külsejére. Végül is Alejandro egykor a szeretője volt.

Az egyetlen szeretője.

Odaadta az ártatlanságát – és ezzel meg is pecsételte a sorsát.

Emily félresöpört az arcából egy tincset, és remélte, hogy a dübörgő szívverése lelassul.

Nem is tudta, hogy Alejandro helikoptert is tud vezetni, de valójában nem lepte meg. Végül is az egykori szegény fiú, aki annak idején hihetetlen érzékkel bánt a lovakkal, mára a világ egyik leggazdagabb embere lett. Üzletemberként rendkívül sikeres volt, de magánélete nem alakult jól. Az újságok playboyként jellemezték, aki fél a kötődéstől, és már számtalan női szívet tört össze.

2. FEJEZET

A rotorok leálltak, az ajtó kinyílt, és Alejandro Sabato kecsesen kiugrott a gépből. Emilynek akaratlanul is eszébe juttatta a pólós korszakában ráaggatott becenevet: Kondor. Csapatával három póló-világbajnokságot nyert, háromszor emelte magasba diadalmasan a trófeát.

Figyelemre méltó karrier a mostohaapja házvezetőnőjének törvénytelen fiától. Alejandro hároméves volt, amikor édesanyja dolgozni kezdett a ranchen, és szinte egyszerre tanult meg lovagolni és járni.

Szerencsére hamar felismerték rendkívüli tehetségét, és lehetőséget kapott, hogy Argentína másik végében, egy pólólovakkal foglalkozó telepen intenzíven eddzen.

Hat évvel volt idősebb Emilynél, és rendszeresen vendégeskedett a ranchen. Röviddel azután, hogy Emily édesanyja hozzáment Paul Vickeryhez, az akkor tizenkét éves lány megismerkedett a lenyűgöző Alejandróval.

A fiatalember talán észrevette, hogy az angol nagyvárosi lány milyen magányosnak és idegennek érzi magát a hatalmas birtokon? Ezért volt olyan kedves hozzá? Alejandro megtanította lovagolni, és megismertette a csillagképekkel. Mate teát ivott vele. Megmutatta, hogyan kell rendesen tábortüzet rakni – és hogyan kell biztonságosan eloltani.

Idővel barátság alakult ki közöttük, és Emily természetesen bálványozta Alejandrót. A tizenhetedik születésnapja után azonban a kapcsolatuk jellege megváltozott. Az ártalmatlan barátsághoz veszélyes vágyak társultak, és hamarosan semmi sem volt már olyan, mint régen.

Ez hosszú évekkel ezelőtt történt, de amikor Emily most elnézte, ahogy Alejandro végigsimítja kusza fekete fürtjeit, a szíve összeszorult, és eszébe jutott, ez a férfi mennyit jelentett neki egykor. Hirtelen újra úgy érezte magát, mint az a félénk kislány, aki oly sokáig titokban imádta őt.

Alejandro nem vett róla tudomást, odament Tomashoz, és melegen megölelte az idős embert, majd spanyolul kezdett beszélni hozzá. Tomas arca felragyogott.

Emily spanyol tudása meglehetősen berozsdásodott, de legalább azt megértette, hogy Alejandro frissítőt kér.

Tomas bólintott, és elindult a ház felé, hogy továbbítsa a kérést a feleségének, Rosának.

Amikor az öreg lovász eltűnt, mintegy végszóra, felhő takarta el a napot. Alejandro jeges tekintettel méregette Emilyt, a száját megvetően elhúzta.

Ennek ellenére a lány teste vágyakozással reagált…

– Alej! – A hangja árulkodóan remegett.

– Csak a közeli barátaim hívnak így – magyarázta a férfi hűvösen, szinte kegyetlenül. – Maradjunk az Alejandrónál, rendben?

Emily kurtán bólintott. Úgy fog tenni, mintha soha nem lett volna köztük semmi, mintha a férfi soha nem csókolta volna szenvedélyesen, és mintha nem avatta volna be a szerelem titkaiba.

Az elmúlt években Emily sokat tanult. Mára már tudta, hogyan rejtheti el mások elől a fájdalmát.

Dacosan felemelte az állát.

– Persze. Csak megdöbbentett, hogy újra láttalak, Alejandro.

– Tényleg meglepetés volt? – kérdezte a férfi elgondolkodva, erős spanyol akcentussal. – Vagy inkább öröm? Ahogy látom, elhomályosult a tekinteted, ezért inkább az utóbbira tippelek.

Alejandro szavai éles ellentétben álltak megvető arckifejezésével. Ennek ellenére Emilyben olyan érzések ébredtek, amelyek évek óta senki sem. Teljesen tehetetlen volt velük szemben. Egyszerűen muszáj volt csodálnia a férfi fekete, fürtjeit, aranybarnán csillogó arcbőrét, edzett testét.

A késztetés, hogy Alejandro karjaiba vesse magát, megcsókolja és hozzásimuljon, szinte ellenállhatatlanná vált. Szüksége volt minden önuralmára. Igyekezett udvarias, érdeklődő arcot vágni, de belül a hormonjai őrülten tomboltak. A mellbimbója megkeményedett, és a lába köze hevesen lüktetett.

Régebben Alejandro szűk farmerje szinte provokatív módon hangsúlyozta karcsú csípőjét és combját. Ma viszont méretre készült nyári öltönyt viselt, ami egy milliárdoshoz jobban illik, mint a kifakult farmer. A fiatal pólós, akibe Emily valaha beleszeretett, farmerben is igazán szemet gyönyörködtető látvány volt.

Most azonban nem szabad erre gondolnia. Ehelyett ki kell derítenie, miért bukkant fel itt váratlanul, aztán minél gyorsabban meg kell szabadulnia tőle, mielőtt a férfi újabb kétértelmű megjegyzéseket tenne.

– Mit keresel itt, Alejandro? – kérdezte remegő hangon.

– Nyilvánvaló. Szükséged van rám, ezért vagyok itt.

– Szükségem van rád? – nézett rá Emily megdöbbenve.

– Minden szavamat meg fogod ismételni? Már rég kinőttél ebből a korból.

Ez igaz. Azok az idők is elmúltak, amikor a szakítás után hónapokig sírva aludt el. Felnőtt vagy! – intette magát Emily. Magabiztos nő.

– Kérdeztem valamit, Alejandro. Egy egyszerű válasz is megteszi.

A férfi rászegezte zöld szemét.

– Tomas küldött egy e-mailt. Azt hittem, megbeszélte veled.

Emily a homlokát ráncolta.

– Mi állt az e-mailben?

– Hogy meghalt a mostohaapád. De ezt már tudtam. És hogy rád hagyta a régi lovadat, de nincs hova tenni az állatot, és kétségbeesetten keresel valakit, aki segítene. – Alejandro élesen a lányra nézett. – Igaz ez?

Tényleg kétségbeesett lennék? – töprengett Emily. Természetesen az elmúlt hetek eseményei nagyon megviselték. Gyűlölt mostohaapja halálra itta magát, és magányos emberként halt meg. Emily nem tudta gyászolni. Az anyjával történt csúnya válóper óta nem állt kapcsolatban vele. Annál inkább meglepte, hogy a férfi a végrendeletében gondolt rá. Mindenesetre Emily értesítette az üzlettársát, hogy előre nem tervezett szabadságra megy, és Buenos Airesbe repült, ahol egy ügyvéd a poros irodájában közölte vele, mit is örökölt.

Emily, aki remélte, hogy Paul Vickery öregkorára végre rászánta magát, hogy kárpótolja a gyerekkori rossz bánásmódért, nagyot csalódott. Mostohaapja a sírjából még egyszer megfordította a kést a szívében.

– Részben – válaszolta most rekedten. – A mostohaapám Joyát hagyta rám. De nem kértem Tomast, hogy lépjen kapcsolatba veled. Te vagy az utolsó ember a földön, akitől segítséget várnék.

Alejandro összeszorította az ajkait. Sejthette volna. Pontosan úgy van, mint annak idején. Miután elvette Emily szüzességét, a lánynak már nem volt szüksége rá. Megismertette vele a testi szerelem örömeit, és ő hálából kitörölte az életéből.

Emily Green becsapta őt! Csábítóan nézett rá – ellenállhatatlanul gyönyörű zafírkék szemeivel –, miközben hátravetette derékig érő szőke haját. Teljesen megszállottja lett ennek az angol rózsának, a világos bőrű, karcsú lánynak. Milyen őrülten vágyott rá a forró nyári éjszakákon, amikor magányosan feküdt keskeny ágyában az istálló mellett.

De amint az álma valóra vált, Emily lábbal tiporta a büszkeségét, minden reményét, és elhagyta.

Először nagyon meglepte a viselkedése, de hamar rájött, hogy minden nő hazug és csaló. Emily okozta azonban a legfájóbb sebet.

– Mit akarsz Joyával? – kérdezte most, miközben a szánalmas teremtményre nézett. – Fejbe lövöd?

Emily megvető pillantást vetett rá.

– Ezt nem mondod komolyan! Azt hittem, szereted a lovakat.

– Igen. Sokkal jobban szeretem őket, mint az embereket. De Joya továbbra is így vegetáljon? Amíg meg nem vakul, és túl gyenge lesz az evéshez? Ezt akarod, Emily?

– Természetesen nem. – A lány hevesen megrázta a fejét. – De nem tudok személyesen gondoskodni róla. Londonban lakom egy apró lakásban. Hova tenném?

– Valószínűleg nem is élné túl az utat Angliába – bólintott Alejandro.

– Valószínűleg nem.

Szegény Joya már csak csont és bőr volt.

– És sajnos nincs pénzem, hogy Argentínában ellátást biztosítsak neki.

Míg Alejandro nyilvánvalóan az elhangzott szavakon töprengett, Rosa megjelent a verandán, egy termosz forró vizet és egy kalebassát – benne szívószálakkal – tett az asztalra. Emily elérzékenyülten nézett utána. Rosa mate teát készített, amelyet Argentínában hagyományosan a tökből vagy fából készült kalebassából isszák. Alejandro tanította meg neki annak idején, hogyan kell a szívószállal inni a teát anélkül, hogy a levelek az ember szájába kerülnének.

– Ne igyál túl sokat, mert ez a tea koffeint tartalmaz! – figyelmeztette annak idején mosolyogva. – De nekem tulajdonképpen nem baj, ha nem tudsz aludni – tette hozzá jelentőségteljesen, és izgatóan végigsimította Emily meztelen bőrét az ujjbegyeivel…

– Gyere, beszélgessünk a verandán! Ott árnyékos – javasolta most. – Tomas addig visszaviheti Joyát az istállóba.

Emily rögtön beleegyezett. Valószínűleg a szokás hatalma volt, mert régebben mindig szívesen elfogadta Alejandro javaslatait.

Így hát követte őt a verandára, ahol ennyi év után először ittak együtt mate teát.

Alejandro kigombolta fehér selyemingjének felső három gombját, és széttárta a lábait. Emily hagyta, hogy tekintete a feszes combokra essen. Bár csak egyetlen éjszaka voltak együtt, az emlék még mindig olyan élénk és részletgazdag volt, mintha csak tegnap történt volna.

Emily elhessegette az izgató képeket, és felnézett.

– Tomas mesélte, hogy tavaly meghalt az édesanyád. Nagyon sajnálom, Alejandro.

A férfi dühösen nézett rá.

– Te merészeled kifejezni részvétedet, te álszent? A szívtelenséged miatt vesztette el az anyám az állását.

3. FEJEZET

Emily ijedten nézett Alejandróra a verandaasztal fölött.

– Fogalmam sincs, mire gondolsz – mondta halkan. – Hogy a fenébe lehetett az én hibám, hogy az anyád elvesztette az állását?

Alejandro türelmetlenül intett a kezével.

– Ne játszd az ártatlant, Emily!

– Tényleg nem tudom, miről beszélsz.

A férfi zöld szeme dühösen megvillant.

– Az anyámat behívatták a mostohaapádhoz, miután rajtakaptak minket, és te elmenekültél Angliába, mintha ezer ördög üldözött volna. Azonnal kirúgták. Huszonegy év hűséges szolgálat után – tette hozzá keserűen.

Emily rémülten nézett rá.

– Nem tudtam. Azt hittem, saját akaratából mondott fel.

– Ostobaság! Az ilyen alacsony beosztású nők nem mondanak fel önként. Tudtad, hogy a mostohaapád nem volt hajlandó ajánlást adni neki? Az anyám természetesen nem kapott új állást. Szerencsére tudtam anyagilag segíteni neki, de eleinte nagyon nehezen viselte, mert értelmetlennek tartotta az életet munka nélkül.

Alejandro keserűen összeszorította az ajkait. Vett egy kis házat az édesanyjának, és szívesen tett volna még többet érte. Születésekor az édesanyja még csak tizenhét éves volt, és miután elbocsátották, még messze nem volt öregasszony. De nem akart új életet. Egyik cigarettáról a másikra gyújtott, és mindig ugyanazzal a hazugsággal etette…

Alejandro tinédzserként még hitt neki, és azt gondolta, hogy ő valami különleges fiú. Szilárdan hitt benne. Annyira, hogy majdnem belehalt, amikor végül megtudta az igazat.

Most mereven nézett Emilyre. Talán igazat mond. Lehet, hogy tényleg nem ő volt a felelős az anyja elbocsátásáért. De ez nem változtatott a haragján. Annyira szerette ezt a lányt! Soha többé nem szeretett senkit úgy. Emily viszont nyilvánvalóan nem viszonozta a szerelmét. Ő volt az egyetlen nő, aki valaha visszautasította, és azt is olyan kegyetlen módon tette, mintha csak tudatosítani akarta volna benne az alacsony társadalmi helyzetét. Soha nem felejti el, ahogy átnézett rajta, mintha láthatatlan lett volna.

Talán akkor keseredett meg.

Figyelte, ahogy Emily remegő kézzel leteszi a kalebassát, és hihetetlenül kék szemét rászegezi.

– Még mindig nem mondtad el, mi szél hozott, Alej.

A férfi hátradőlt a székében.

– Azt hiszem, segíthetek neked. Sőt inkább úgy mondanám, hogy segíthetünk egymásnak.

– Azok után, amivel megvádoltál, meglepő ajánlat. És természetesen elutasítom. – Emily erőltetett mosollyal próbálkozott. – Nincs szükségem a segítségedre.

– Dehogyisnem! – ellenkezett Alejandro. – Legalábbis, ha meg akarod menteni Joyát. Ha azt akarod, hogy nyugodtan élje hátralévő éveit egy virágos réten, és gondoskodjanak róla. Ugye nem akarod, hogy Joyát levágják?

– Tehát egy öreg, beteg lovat használsz, hogy megzsarolj?

– Dehogy! Csak ismertettem a helyzetet, és alkut ajánlok.

Emily azon töprengett, vajon mi lehet a szándéka egykori szeretőjének.

Mit kínálhat ő, egy egyszerű fiatal nő, a világhírű milliárdosnak? Az egyetemi diplomája megszerzése óta arra törekedett, hogy önálló és független legyen. Normális, nyugodt életet akart élni.

Egy olyan férfi mellett, mint Alejandro Sabato, ez aligha lenne lehetséges. És a régi vágy iránta újra fellángolt. Annak ellenére, hogy a férfi olyan megvetően nézett rá.

Talán az anyja nyomdokaiba akar lépni? Az anyja tragédiája abban állt, hogy egy olyan férfit szeretett, aki titokban megvetette.

Emily késztetést érzett, hogy mosolyogjon, és biztosítsa Alejandrót, egyedül is boldogul. Még nem tudta, hogyan mentheti meg Joyát, de majd kitalál valamit. Bár Argentína idegen a számára, csak néhány évet töltött itt.

Másrészt Argentína Alejandro otthona. Hamar találna egy helyet, ahol az öreg Joya békében élhetné hátralévő éveit.

Emily bizonytalanul megkérdezte:

– Mire gondolsz?

Alejandro tűnődve ismét forró vizet töltött a termoszból a kalabassába. Aztán felnézett.

– Mit tudsz rólam?

A kérdés teljesen váratlanul érte Emilyt. Mit válaszoljon? Alejt nagyon jól ismerte, végül is szerelmesek voltak egymásba. Zavarodottan próbált visszaemlékezni olyan tényekre, amelyeket régóta elnyomott.

– Tudom, hogy szegény családból származol, és hogy az anyád…

– Az régi történet! – szakította félbe Alejandro keserűen – Mit tudsz a jelenlegi életemről?

Emily megdöbbenve elhallgatott. Alejandro mindig ilyen keserű volt, csak ő nem vette észre? Vagy ez valami új? És mit mondjon? Ha beismeri, hogy tud a jelenlegi életéről, akkor talán azt fogja gondolni, hogy mohón követi a médiában a híreket. Másrészt Alejandro folyton a címlapokon szerepel, mind a szakmai, mind a magánéletével kapcsolatban. Aligha van olyan ember, aki ne hallott volna róla.

– Tudom, hogy váratlanul bejelentetted, visszavonulsz a pólótól, és ezzel hatalmas ribilliót okoztál.

Alejandro kurtán bólintott.

– Mit még?

Emily tudta, hogy a férfi nemrég a világ leggazdagabb embereinek listáján a 34. helyre került, de ezt inkább nem árulta el.

– Tőkét fektettél egy energiaitalba, amelyet ma már szinte az egész világ fogyaszt. Segítettél egy barátodnak piacra dobni egy közösségi médiaalkalmazást. És sikeres üzleteket kötsz az autósporttal kapcsolatban. Úgyis mondhatjuk, hogy egy kockázatos sportot lecseréltél egy másikra.

– Elég pontosan összefoglaltad a helyzetet. – Alejandro felhúzta sötét szemöldökét. – Talán hízelgőnek kellene éreznem, hogy követed a karrieremet. – Átható pillantást vetett Emilyra. – Akkor biztosan tudsz Colette-ről is.

Egy pillanatnyi meghökkenés után Emily bólintott. Meglepte, mennyire fáj hallani egy másik nő nevét Alejandro szájából.

– Persze. Végül is nincs olyan sok szupermodell a világon. Miután szakítottatok, írt rólad egy életrajzi könyvet.

– Olvastad?

Emily hevesen megrázta a fejét. Álmában sem jutott volna eszébe elolvasni! Még csak bele sem lapozott. Melyik nő lenne kíváncsi az exe szerelmi életére az egyik legdögösebb szupermodellel?

– Nem! De hallottam, hogy nem jöttél túl jól ki belőle.

Alejandro elfojtott egy mosolyt. Elfelejtette, hogy az angolok milyen visszafogottan fogalmaznak Ahogy azt is, hogy Emily hűvös szépsége mennyire veszélyes. A tűz már lángra lobbant benne. Bár nyolc éve nem látta a lányt, egy pillantás elég volt, és újra forró vágy járta át a testét – pont mint régen.

Emily eleinte tabu volt számára. A kora miatt, ráadásul ő volt az anyja munkaadójának mostohalánya.

De a vágy, mint egy pusztító láz, gyötörte és kínozta. Csak a kemény edzés tudta elterelni a figyelmét. A póló volt a belépőjegye egy jobb életbe, hogy kitörhessen a szegénységből.

Emily más volt, mint a többi lány, akik a pólópálya szélén meresztgették a szemüket. Vad és heves volt, és teljesen természetes.

Annyira biztos volt benne, hogy Emily viszonozza az érzéseit! Hónapokon át titokban találkoztak, és csak csókolóztak, mielőtt végre lefeküdtek egymással.

A lány fiatal és ártatlan volt, Alejandro ezért tartóztatta meg magát szokatlanul sokáig. Majdnem megőrült, amíg Emily tizennyolcadik születésnapját várta. Valójában egy nappal a születésnapja előtt esett meg a dolog, mert már egyikük sem tudott tovább uralkodni magán.

Még soha nem volt olyan hosszú, kitartó és gyötrelmesen édes az előjáték… Amikor végül belehatolt a lányba, szinte azonnal elélvezett, akárcsak Emily.

Alejandro tizenhat évesen szexelt először.

De semmi sem készítette fel az első alkalomra Emilyvel…

Csak egy éjszaka volt, emlékezett vissza keserűen, mielőtt visszatért a jelenbe, és a lány kíváncsi zafírkék szemébe nézett. Ez a kíváncsiság még dühösebbé tette.

– Ahogy mondtad, nagyon rosszul jöttem ki belőle. – Tárgyilagos hangja éles ellentétben állt az érzéseivel. – Rengeteg hazugságot terjesztett rólam.

Emily félrehajtotta a fejét, így vastag szőke copfja a mellei közé hullott. Alejandro rendkívül izgatónak találta a látványt.

– Milyen hazugságokat?

– Legjobb, ha elolvasod a könyvet, és magad alkotsz véleményt. Addig én foglalkozom Joyával.

Egy szalamandra szaladt át a verandán, ami egy pillanatra elterelte Emily figyelmét. Aztán újra felnézett.

– Nagylelkű ajánlat – mondta óvatosan.

– És nem kizárólag a lovak iránti szeretetem motivál.

– Nem?

– Nem. – Mosoly futott át Alejandro arcán. – Természetesen nem. Viszonzást várok a nagylelkűségemért.

Rejtett fenyegetésként csengett. Baljós hideg futott végig Emily hátán. Ha lenne pénze, hogy gondját viselje szeretett öreg lovának, nem kellene feltennie a következő kérdést:

– És mire gondoltál?

Alejandro szinte érzéki mosolyt villantott, ami azonban nem igazán illett józan szavaihoz.

– PR-es vagy, nem?

– Honnan tudod? – Emily gyanakodva méregette.

– Kicsit kutakodtam, mielőtt megérkeztél. Még nem vagy túl ismert a szakmában, de jó a hírneved. – A férfi a tekintetét Emilyre szegezte. – Mit szólnál hozzá, ha az én PR-esem lennél?

– Nincs PR-esed?

– Nincs, eddig megvoltam nélküle is. De ha sikerül helyrepofoznod az imázsomat, akkor kvittek vagyunk.

– Eddig teljesen közömbös volt neked, hogy mások mit gondolnak rólad – érvelt Emily.

Alejandro elgondolkodott.

– Igaz, de fontolgatom, hogy belépek a politikába. Ezért sürgősen tennem kell valamit a hírnevemért, különben a tervem eleve kudarcra van ítélve. Ha sikerül a féktelen milliárdos imázst egy tiszteletre méltó, előkelő úriember képére cserélned, nagylelkűen megjutalmazlak.

Emily döbbenteb nézett. Alejandro most állást ajánlott neki? Javítania kellene a férfiról kialakult képen? Ehhez azonban intim részletekre lenne szüksége. Már a gondolat is elkedvetlenítette. Nem, ezt nem teheti, és nem is akarja megtenni. Ráadásul egy ilyen feladathoz teljesen elfogulatlanul kell hozzáállni. Tehát az ő személye biztosan nem jöhet szóba.

– Attól tartok, fogalmad sincs róla, hogyan működik az én szakmám, Alejandro – válaszolta végül. – Amúgy is vannak kötelezettségeim. Ha akarnék, sem tudnék kizárólag neked dolgozni.

A férfi elutasítóan legyintett.

– Kímélj meg a részletektől! Hallottad, mit akarok. Szóval láss munkához! Ha kell, mondj fel a munkahelyeden!

– Tessék? Az lehetetlen! A PR-ügynökség fele az enyém. Az üzlettársam egy volt egyetemi évfolyamtársam.

– Minden lehetséges, Emily – felelte Alejandro. – Olyan világban élünk, ahol egy nyomorgó fiúból milliárdos lehet, aki nem tudja, mit kezdjen a pénzével.

– Keress valaki mást! Van elég jól képzett PR-es, aki szívesen megkaparintana egy ilyen megbízást.

– De én téged akarlak – jelentette ki Alejandro rendíthetetlenül. – Talán azért vonakodsz, mert több pénzt akarsz? Akkor megmondom, mennyit fogok fizetni a szolgálataidért.

Amikor meghallotta az összeget, Emily szédülni kezdett. Mély levegőt vett, kezét a fonott szék karfájára szorította, és felállt. Távolságra volt szüksége. Hogyan tudna nyugodtan gondolkodni, amikor Alejandro le nem veszi róla a szemét?

Lassan a korlát felé sétált, és tekintetét az argentin tájra és a láthatáron gyülekező felhőkre szegezte. Alejandro rengeteg pénzt ajánlott neki. Ennek ellenére nem fogadhatja el az állást – nem azok után, ami köztük történt. Mélyen megsebezte a férfit, mert nagyon félt.

De ez a hatalmas összeg csábító… A PR-ügynökségének jól jönne egy tőkeinjekció. Ráadásul Jane nagynénjére is gondolnia kell. Ő az egyetlen rokona, és Emily olyan gyakran látogatta, amilyen gyakran csak tudta. Az idős hölgy csak szerény nyugdíjat kapott, és állandóan attól tartott, hogy nem tudja fizetni a lakbérét. Egy nagylelkű csekk megszabadítaná a jövőtől való félelmétől.

Önkritikusan be kellett vallania magának, hogy ezek csak kifogások, és tulajdonképpen el akarja fogadni Alejandro ajánlatát. Valójában évek óta úgy érezte, hogy alig él. Ritkán randizott, és amikor mégis megtette, belül üresnek érezte magát, mint egy kőszobor. Az ok az asztal mögött ült: magas, sötét hajú, ellenállhatatlan. Minden más férfit elhomályosít. Ő az oka annak, hogy nyilvánvalóan képtelen volt valaha is mást szeretni.

Olyan piedesztálra emelte, ahová senki sem ért fel. Most újra látta, és jobban tetszett neki, mint valaha. Ugyanakkor lehetőséget kaphat, hogy belásson a felszín mögé.

A szíve a torkában dobogott. Annak idején nem ok nélkül hagyta el Alejandrót! A döntése helyes volt, és ez be is fog igazolódni, amint elvállalja ezt a munkát. A gázsijával pedig nemcsak Joyát mentheti meg, hanem nagynénje jövőjét is biztosíthatja.

Megfordult. Alejandro most közvetlenül előtte állt. Legszívesebben a karjaiba omlott volna!

De elszántan uralkodott magán.

– Mivel nincs más lehetőségem, elfogadom az állásajánlatodat – mondta lassan.

Nem kerülte el Alejandro figyelmét, hogy Emily szeme felcsillant, amikor megemlítette neki, mennyit hajlandó fizetni a szolgálataiért. Biztosan ugyanolyan pénzéhes, mint az anyja volt, gondolta dühösen.

Valószínűleg nagyon csalódott, hogy mostohaapja csak egy lovat hagyott rá.

– A legtöbb nő meggyőzhető, ha megfelelő összeget kínálnak neki.

Aztán eszébe jutott, miért is jött valójában. Emily annak idején mélyen megsebezte. Most visszavághat neki.

Kurta mosolyt villantott.

– Jövő héten Melbourne-be repülök a Grand Prixre. Te is velem jössz.

– Oké.

Emily felnézett rá. Nyugodtnak tűnt, de Alejandro érezte, hogy legalább annyira feszült, mint ő. Idegességében a lány megnyalta az ajkát. Milyen szexi látvány! De ő soha többé nem hagyja, hogy bolondnak nézzék…

Emily nagyon ostoba volt, hogy hidegen és kegyetlenül hátat fordított neki. Most rajta a sor, hogy bosszút álljon.

4. FEJEZET

– Tényleg jól vagy, Emily? – Marybeth hangjában aggodalom csengett. – Már évek óta ismerjük egymást, de még soha nem láttalak ilyennek.

Emily felnézett a bőröndjéről, ahová éppen pakolt, és az üzlettársához fordult, aki az egyetemi évek óta a legjobb barátnője volt.

Annak idején az anyja hirtelen halála teljesen kibillentette Emilyt a lelki egyensúlyából. Marybeth Miller akkoriban habozás nélkül a szárnyai alá vette… Emily a hétvégéket a vidám Miller család nagy farmján töltötte Devonban. Még soha nem találkozott ilyen melegszívű emberekkel. Marybeth testvérei hamarosan befogadták maguk közé, ami ugyanolyan jót tett neki, mint a hosszú séták a friss vidéki levegőn és a délutáni teához felszolgált házi sütemény.

Természetesen Emilyben újra és újra felébredt az önvád. Bárcsak sikerült volna megakadályoznia az anyját, hogy nyugtatókat szedjen! Bárcsak meg tudta volna győzni, hogy elvált nőként is lehet jó élete!

De a lelkiismeret-furdalás egyre ritkábban jelentkezett, és minél inkább eltűnt a bűntudat, annál szabadabbnak érezte magát.

Ez késztette arra is, hogy e-mailt írjon Alejandrónak, amelyben bocsánatot kért mindenért, ami történt, és óvatosan javasolta, hogy találkozzanak, ha a férfi legközelebb Angliában játszik pólómérkőzésen. De Alejandro soha nem válaszolt az e-mailre…

Nos, erre számíthatott is. Kegyetlen módon hagyta el a büszke argentin férfit. Miért is vágyna rá, hogy koktélozzon vele?

– Már megint messze kalandoztak a gondolataid – panaszkodott Marybeth. – És az arcod elárulja, hogy…

– Mit árul el? – kérdezte Emily kíváncsian.

– Hogy teljesen fel vagy pörögve, mintha valaki bekapcsolt és életre keltett volna. De valahogy ez meg is ijeszt téged, mert nem tudod pontosan, mire számíthatsz. – Marybeth elgondolkodva nézett a barátnőjére. – Nem kell elfogadnod Alejandro Sabato állásajánlatát. Remélem, tudod.

Emily felhorkant.

– Lemondjak egy csomó pénzről és a fantasztikus reklámról az ügynökségünknek, csak mert egyszer lefeküdtem vele?

Marybeth meglepődve nézett rá. Nem csoda, mert Emily általában nem beszélt ilyen nyíltan ezekről a dolgokról. És a barátságuk kezdete óta Emily úgy élt, mint egy apáca. Marybeth valószínűleg azt hitte, hogy még szűz.

De Marybeth meglepetése gyorsan elszállt.

– Gondoltam, hogy volt már valakid.

– Igen?

A barátnője bólintott.

– Persze. Gyönyörű vagy, és hihetetlenül szeretetre méltó. De minden alkalommal, amikor férfiakról van szó, bezárkózol, és nagyon boldogtalannak tűnsz. És ha mégis randizol valakivel, abból soha nem lesz semmi. Senki sem tudja meghódítani a szívedet. Ebből azt a következtetést vontam le, hogy korábban valaki komoly csalódást okozott. Alejandro Sabato volt az?

Emily csendben összehajtogatott egy újabb blúzt, és gondosan a bőröndben lévő halomra tette. Soha nem beszélt Alejandróról, mert még mindig nagyon fájt. Ráadásul tisztában volt vele, milyen ügyetlenül kezelte akkoriban a helyzetet.

Talán tényleg el kellene mondania valakinek, mi történt. Nem utolsósorban azért, hogy magában is tisztázza a dolgokat. Akkor talán jobban fel lenne készülve a következő találkozásra Alejandróval.

Felnézett.

– Alejandro Paul Vickery házvezetőnőjének a fia volt, aki akkoriban az anyám férje volt, azaz a mostohaapám.

– Paul Vickery, az a fickó, aki rád hagyta a lovát?

Emily bólintott.

– Igen. Kegyetlen, számító ember volt, és nagyon-nagyon gazdag. – Sóhajtott. – Anyám teljesen a rabja lett, nem utolsósorban azért, mert megszabadította a nyomortól. Anyám korán megözvegyült. Apám halász volt, és Cornwall partjainál fulladt tengerbe. De még az életében sem volt soha elég pénzünk. Az apám halála után anyám megismerkedett Paullal, és azt hitte, megütötte a főnyereményt. Gazdag férjet fogott magának, aki anyagi biztonságot nyújtott neki. Nem is kellett többé dolgoznia. Ezzel természetesen teljesen függővé vált tőle. Nem utolsósorban ezért is olyan fontos számomra, hogy rendes munkám legyen. A saját lábamon akarok állni.

A barátnője figyelmesen hallgatott, és Emily csendesen folytatta:

– Paul Vickery notórius nőcsábász volt. Ennek ellenére csak csettintenie kellett az ujjával, és az anyám máris rohant hozzá. Nyilvánvalóan ezt várják el a gazdag férfiak a feleségüktől. Ugyanakkor megvetik őket ezért.

Mivel Marybeth nem tiltakozott, Emily tovább mesélt:

– A társadalmi pozíció rendkívül fontos volt a mostohaapám számára. A legmagasabb körökben mozgott. Ezért természetesen elképzelhetetlen volt számára, hogy a mostohalánya a házvezetőnő törvénytelen fiával járjon. Noha Alejandro már akkoriban jó úton járt, hogy a póló világának kimagasló sztárja legyen. – Emily vállat vont. – Talán csak egy öregedő playboy irigysége és féltékenysége volt egy fiatal férfi iránt, aki előtt komoly sportkarrier állt. – Egy pillanatra elhallgatott. – Mindenesetre rájött, hogy összejöttem Alejjel, és követelte, hogy azonnal szakítsak vele.

– És te engedelmeskedtél?

Emilyt elöntötték az emlékek. Nem tehetett mást, mint hogy szakított Alejandróval. Az anyja drámai módon térdre borult előtte, és sírva kérte, hogy engedelmeskedjen Paulnak. Rettenetesen félt, hogy a férfi különben elválik tőle.

– Azt nem élném túl – nyöszörögte.

Igazi rémálom volt, ráadásul szörnyen kínos. Hogy véget vessen a drámának, Emily végül beleegyezett, hogy szakít Alejandróval. Bebeszélte magát, hogy ez a helyes. Egyébként is nem jobb most megtenni, mielőtt Alej hagyná el őt? A férfi számára ez csak egy ártalmatlan flört volt egy tinédzserrel. Ráadásul egyre több nő rajongta körül.

Ugyanúgy elfelejt majd engem, ahogy én őt, győzködte magát Emily. Ennél nagyobbat nem is tévedhetett volna.

– Igen, szakítottam vele – bólintott.

Ráadásul kifejezetten brutális módon. Ezért még ma is szégyellte magát.

– Akkor miért pont téged választott PR-tanácsadónak? – kérdezte Marybeth.

– Állítólag politikus akar lenni – válaszolta Emily elgondolkodva. – A rossz hírnevével természetesen nem jutna messzire, ezért vett fel engem.

– Aha. Biztos, hogy ez az egyetlen oka? – Marybeth kétkedve nézett rá.

Emily nem akart tépelődni ezen. Hangosan lecsapta a bőröndje fedelét, és vidáman mosolygott a legjobb barátnőjére.

– Igen, mi más oka lenne?

A Heathrow repülőtérre vezető úton és a Melbourne-be tartó hosszú repülés során azonban eltöprengett a kérdésen. Bőven volt rá ideje, mert a járat is műszaki problémák miatt késett.

Alejandro követelése, hogy dolgozzon neki, szinte fenyegetően hangzott. Bosszút akar állni rajta? A levegő még mindig szikrázott közöttük.

Persze szóba sem jöhet, hogy újrakezdjék. Noha számára még mindig ő a legvonzóbb férfi a világon, de eszébe sem jutna, hogy ismét a karjaiba vesse magát, mint egy szerelmes tinédzser. Alejandro hideg tekintetéből ugyanis csak azt tudta kiolvasni, hogy megveti őt.

Nem, egyszerűen csak teljesíti a feladatát, javít a férfi meglehetősen negatív megítélésén, majd zsebre vágja a hatalmas összeget, amit ígért neki. Ennyi az egész.

Melbourne-ben még melegebb volt, mint Emily számított rá. Életében először járt Ausztráliában. A hosszú repülőút után egyáltalán nem érezte magát frissnek.

Alejandróval a versenypályánál beszélték meg a találkozót. Ha először elmenne a hotelbe lezuhanyozni és átöltözni, még jobban elkésne. Ezért inkább a repülőtér mosdójában gyorsan felfrissítette magát, és elővett a bőröndjéből egy könnyű ruhát. Sajnos, elég gyűrött volt. A tükörbe pillantva Emily rájött, hogy minden erőfeszítése ellenére még mindig megviseltnek tűnik. Arcán piros foltok éktelenkedtek.

Vonakodva elindult, de néhány méter után hirtelen megállt, amikor egy újságosnál meglátta Alejandro arcát egy bulvárlap címoldalán.” A milliárdos a versenypályán ünnepel” – hirdette a felirat.

Jellemző, gondolta Emily, elővette a pénztárcáját, fizetett, és az újságot a táskájába csúsztatta.

Buszra szállt, és az úton a versenypálya felé átfutotta a cikket. Aztán a tekintete megakadt egy képen. Az egyik nő, akit Alejandro szállodájába lépve lefotóztak, elképesztően hasonlított a férfi exbarátnőjére. AMi nyilvánvalóan a szerkesztőnek is feltűnt, mert egy kép, amelyen Colette és Alejandro szenvedélyes csókolóztak a monacói nagydíjon, szintén helyet kapott a címlapon.

Emily egyáltalán nem találta viccesnek, hogy a szupermodell birtoklóan belemélyesztette körmeit Alejandro feszes fenekébe.

Még mindig bosszankodott, amikor végül kiszállt a buszból az Albert Park Circuitnél. A hatalmas teljesítményű versenyautók dübörgése már a motódrom előtt is fülsiketítő volt, és nem emelte Emily hangulatát. A mobilja is rezegni kezdett. Nyilvánvaló volt, ki keresi. A ragyogó napsütésben szinte lehetetlen volt elolvasni az sms-t.

Hol a fenében vagy?

Jaj, ez elég dühösen és türelmetlenül hangzott. Fel kell készülnie erre a hangnemre?

De Alejandro legalább betartotta az ígéretét. Mielőtt Emily elindult Angliából, érkezett egy boríték Joya fényképeivel. A csődörön látszott, hogy jól érzi magát Alejandro argentin ranchén. A szőre fénylett, és élénk szemmel nézett a kamerába.

Emily meghatottan nézegette a képeket. Mély hálát érzett Alej iránt.

Most nekem is be kell tartanom az egyezséget, gondolta, és válaszüzenetet írt:

Nagyon kellemes utam volt. Köszönöm, hogy érdeklődsz, írta a telefonjába.

A dühös válasz nem késett sokáig:

Hol vagy?

Emily arcán ironikus mosoly villant.

Úton a VIP-terület felé. Gondolom, valaki majd elém jön.

Ezúttal nem érkezett válasz. Emily sóhajtva fogta a bőröndjét, és útbaigazítást kért. Végül beállt a jól öltözött látogatók sorába, akik a VIP-kapunál várakoztak a bejutásra. Érdeklődve nézte az embereket. Először vett részt ilyen eseményen, és megcsodálta a drága ruhákat. Néhány nő skinny farmert és bő blúzt viselt, de hozzá gyémánt fülbevalót és drága karkötőt. Mások selyemruhát és magas sarkú cipőt választottak.

Talán hallgatnia kellett volna Marybethre, és kölcsönkérni néhány designerruhát. Titokban megpróbálta lesimítani a haját. Eközben a tekintete a mellette álló nagy, ócska bőröndre esett, amely éles kontrasztot alkotott az elegáns táskákkal.

5. FEJEZET

Előtte mindenki gond nélkül átjutott a forgókapun. Amikor Emily követni akarta őket, egy bikafejű biztonsági őr elállta az útját.

– Látogatói igazolvány? – kérdezte, és demonstratív mozdulattal kinyújtotta a kezét.

– Itt kellett, hogy leadják – válaszolta Emily, és kínosan mosolygott. Apró izzadságcseppek gyöngyöztek a homlokán. Az egyik nő, akit éppen átengedtek, hátrafordult, és gőgös pillantást vetett rá. Emily magabiztossága elszállt. – Alejandro Sabato hívott meg – tette hozzá gyorsan.

A biztonsági ember felhúzta a szemöldökét.

– Alejandro Sabato? A főszponzor?

– Pontosan. Vár engem.

– Tényleg? Mind ezt mondják, szívem. – A férfi gúnyosan elmosolyodott. – Ha beengedem látogatói igazolvány nélkül, elveszítem az állásomat.

– Semmi baj, Wesley! – Hirtelen egy mély hang csendült fel mögöttük, erős akcentussal. – Én kezeskedem a hölgyért.

A nagydarab férfi tiszteletteljesen bólintott. Alejandro türelmetlenül intett Emilynek, hogy álljon félre.

Szűk farmert meg krémszínű selyeminget viselt, és dühösen villantotta rá zöld szemét. Többen mobiltelefonokat rántottak elő, hogy gyorsan lefotózzák a híres férfit. Ő mintha észre sem vette volna.

– Késtél – morogta, amikor már nem hallották őket.

– Sajnálom, de nem tehetek róla.

– Mi történt?

– Technikai probléma adódott – válaszolta Emily kitérően, és idegesen megigazította a táskája vállpántját. – Ezért lekéstem a csatlakozást, és a repülés tovább tartott a megadott huszonnyolc óránál.

– Huszonnyolc óra? – Alejandro hitetlenkedve nézett rá.

Nyilvánvalóan csak magánrepülővel vagy helikopterrel utazik, gondolta Emily bosszankodva. Ő viszont nagy gonddal kikereste a legolcsóbb járatot, mert minden pennyre szüksége volt. Ezt közölte is.

– De hiszen kaptál pénzt a business classre, nem? Így állapodtam meg a titkárnőmmel.

– Igaz.

– És?

– A PR-ügynökségem még csak most indult. Sok pénzt kell invesztálnom bele. Ráadásul a legtöbb ügyfél késve fizet. Nem költhetek luxusutazásokra. Ó… – Hirtelen ragyogó mosoly öntötte el az arcát. Hálásan nézett Alejre. – Szeretném megköszönni, hogy befogadtad Joyát. Úgy tűnik, a rancheden mindene megvan. Nagyon örültem a fotóknak.

– Ez nem egy egyszerű ranch, hanem egy birtok, egy estancia – mondta a férfi szigorúan.

– Oké. Még egyszer köszönöm.

Alejandrónak nehéz volt haragudni Emilyre, amikor ilyen édesen mosolygott. Hirtelen felébredt a lelkiismerete, de aztán megnyugtatta magát. Ez a lány csöppet sem édes! Akárcsak az anyja, csak a pénzre hajt. Egy szívtelen sznob. Annak idején egyértelműen kimutatta…

– Te nem vagy hozzám való, Alej – mondta.

Alejandro először nem tudta, mit értett ezalatt. Úgy tűnt, a lánynak is kellemetlen erről beszélnie.

– Törvénytelen gyerek vagy – tette hozzá végül halkan Emily.

Amikor a férfi meglepődve megkérdezte, miért fontos ez, a lány csak annyit válaszolt, hogy neki fontos.

Természetesen Alejandro elmondhatta volna, hogy az apja sokkal gazdagabb és hatalmasabb, mint a lány mostohaapja, de a büszkesége megakadályozta ebben.

Szerencsére…

Az akkoriban érzett fájdalom és düh felidézése azonban nem vezet sehová. Így elhessegette a keserű gondolatokat, és szemügyre vette Emily ruháját, amely egy ilyen rangos sportesemény VIP-részlegében teljesen oda nem illőnek tűnt. Nem lehetett elegánsnak és kifinomultnak nevezni a lány megjelenését. Csalódottan összeszorította az ajkait. Bármelyik nő jobban kiöltözött volna kedvéért, csak Emily lázadt ellene. Smink sem volt rajta, szőke haja befonva… Ez lenne a tehetséges PR-szakértő, akit ő megbízott azzal, hogy javítson az imázsán?

Mindennek ellenére a látványa olyan vágyat ébresztett benne, amilyet évek óta nem érzett, jóllehet bosszantotta, hogy a lány még mindig ilyen erős vonzerőt gyakorol rá. Vajon tudja, milyen csábító a bő ruha alatt kirajzolódó telt melle? Vajon szexi bugyit visel? A gondolatra merevedése lett.

Majd később, gondolta, és elszántan elfordította a tekintetét. Később ki fogja deríteni, milyen fehérneműt visel Emily.

Csak most vette észre az ócska bőröndöt.

– Ez meg mi? – kérdezte hitetlenkedve.

– A bőröndöm. Ha bejelentkeztem volna a hotelbe, még később értem volna ide.

– De így nem mutatkozhatsz itt. – Alejandro kivett egy slusszkulcsot farmerja hátsó zsebéből, és megfogta Emily bőröndjét. – A kocsim a közelben van. Elviszlek a hotelbe. Ott átöltözhetsz, vagy legalábbis felfrissítheted magad.

– Köszönöm a stílustanácsot, Alejandro. Ha már itt tartunk, összeállítanád a ruhatáramat is?

A férfi nem reagált, csak egy gyors pillantást vetett arany karórájára, és elindult.

– A kvalifikáció véget ért, a verseny csak holnap lesz. Ma még egy jachtpartin kell részt vennem a kikötőben. Velem tartasz? Ne vesztegessük az időt!

Emily tétován követte. Titkon azonban örült, hogy nem kell azonnal belevetnie magát a munkába. A hosszú, kényelmetlen repülés jobban kimerítette, mint beismerte volna. De remélhetőleg, miután lezuhanyozott és tiszta ruhát vett fel, sokkal jobban fogja érezni magát, és hatékonyan fog dolgozni. Ha sikerül öregbítenie Alejandro Sabato hírnevét, akkor a csúcsra kerül, és az ügynöksége alig fogja tudni elvállalni a megbízásokat.

Pár perccel később Alejandro a bőröndöt a sportautója csomagtartójába tette, megkérdezte Emilytől a hotel címét, és beütötte a navigációba. Először Melbourne egyik ipari területén haladták át, majd egy olyan városrészen, ahol a házak falait graffitik borították.

Alejandro halkan káromkodott. Egyáltalán nem ismerte ezt a környéket. Amikor végül megállt a motel előtt, amelynek ablakai piszkosak voltak, és a neonreklámja nem működött, elhúzta a száját, és a tenyerével a kormányra csapott.

– Ne mondd, hogy szándékosan a legolcsóbb hotelt választottad, amit csak találtál!

– Ez egy ötcsillagos szálloda, csak nagyon jól titkolják – viccelődött a lány.

– Tartsd meg magadnak a szarkazmusodat, Emily! – Alejandro megfordult a kocsival. – Itt nem maradhatsz.

– Tévedsz. Végül is már előre kifizettem. Pár éjszakát kibírok itt. Amúgy sem tartozik rád, hol szállok meg.

– Majd meglátjuk. – Alejandro elindult visszafelé. – Keresünk valamit a pálya közelében.

– Nem fogom a pénzemet luxusszállodára költeni.

– Nyugodj meg, Emily! Ez hadd legyen az én gondom!

A lány valójában örült, hogy nem kell ebben a lepukkant motelben megszállnia. Az interneten a motel sokkal jobban festett.

Csendben élvezte az utazást a luxus sportkocsiban a szexisten mellett.

Végül Alejandro leparkolt Melbourne történelmi negyedében egy elbűvölő hotel előtt, amelynek tornyocskái a mélykék ég felé nyújtóztak. Az elegáns homlokzat ablakpárkányain egzotikus növényekkel beültetett virágládák pompáztak. Kétségtelenül ez lehet a város egyik legdrágább szállodája.

– Itt nem maradhatok! – tiltakozott Emily.

– Ez az egyik legjobb hotel, és amúgy sincs más választásod. A Forma–1-es hétvégén minden más foglalt. – A férfi hangja nem tűrt ellenkezést. – A lakosztályom elég nagy. Ne pánikolj!

Emily idegesen felnevetett.

– Ugye nem gondolod komolyan, hogy megosztozom veled egy lakosztályon?

– Miért ne? Tudom, hogy annak idején a kapcsolatunkban nem jutottunk el odáig, hogy hotelszobát vegyünk ki, de biztosan volt már olyan, hogy közös lakást béreltél egy férfival vagy mindkét nembeli lakótársakkal anélkül, hogy orgia lett volna belőle.

– De mi…

– …szexeltünk? Nos, elméletileg igen. De alapvetően csak egy nagyon hosszú előjáték volt, majd egy éjszaka a szénában, mielőtt másnap reggel elhúztál. Ami nem igazán utal mély, őszinte kapcsolatra. Tényleg azt hiszed, hogy rád vetem magam, mert olyan rohadtul vonzó vagy?

Gúnyosan végigmérte a lány olcsó ruháját. Emily szégyenkezve elfordította a tekintetét.

– Nem akartam azt sugallni, hogy…

– De, pontosan azt akartad. – Alejandro halkan hozzátette: – De én inkább azokra a nőkre bukom, akik jobban törődnek a külsejükkel, mint te. Ráadásul készségesek.

Alejandro megspórolhatta volna ezt a gonosz megjegyzést! Emily nyirkos kezével lesimította a ruháját. Amikor annak idején beleszeretett a hat évvel idősebb férfiba, nagyon is készséges volt. A plátói barátságból fokozatosan több lett. Emily egyre jobban vágyott Alejandróra, mígnem készen állt arra, hogy megtegye a nagy lépést.

De a tizennyolcadik születésnapja előtti éjszakáig csak forró csókok és simogatások voltak. Amikor Emily végre megkapta a férfitól, amire olyan régóta vágyott, másnap faképnél hagyta. De előtte még kegyetlen szavakat vágott a fejéhez.

Valójában csak azért alakult így, mert mostohaapja sarokba szorította. A