EURÓPA KÖNYVKIADÓ
BUDAPEST, 2026www.alexandra.hu ⋅ www.moobius.hu
www.europakiado.hu

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Elif Shafak: MAHREM

Copyright © 2000 by Elif Shafak

Hungarian translation © Csáki-Sipos Kata, Nagy Marietta, 2026

A szerzőtől az Európa Könyvkiadónál megjelent:

10 perc 38 másodperc

Becsület

A bolhapalota

Az eltűnt fák szigete

Az építészinas

Éva három lánya

Folyók vannak az égben

Az isztambuli fattyú

Muskátli

A szerelem 40 szabálya

A város tükrei

Bé-Cének

„Minden rács mögött kíváncsi szemek rejtőznek;
pontosabban a rács minden egyes rése egy-egy kémlelőnyílás, amelyen keresztül több ezer, farácsok által keretezett szem őrködik a környék felett.”

Halid Refik: Üç Nesil – Üç Hayat

(Három generáció – három élet)

TARTALOM

Ajánlás

Kiejtési útmutató a török szavakhoz, kifejezésekhez

ISZTAMBUL – 1999

EGY: „Hunyd be a szemed!”

Pera – 1885

Szibéria – 1648

Pera – 1885

Isztambul – 1999

KETTŐ: „Nyisd ki a szemed!”

Pera – 1885

Franciaország – 1868

Pera – 1885

Isztambul – 1999

HÁROM: „Ipiapacs!”

Isztambul – 1980

Isztambul – 1999

„Kettő”

1868 – Franciaország

„Egy”

1648 – Szibéria

„Nulla”

1999 – Isztambul

Kiejtési útmutató a török szavakhoz, kifejezésekhez

Â, â – á

C, c – dzs

Ç, ç – cs

Ğ, ğ – „lágy g”, nem ejtik, az előtte álló magánhangzót nyújtják meg

I, ı – hátul képzett, mély „i” hang

J, j – zs

S, s – sz

Ş, ş – s

ISZTAMBUL – 1999

Álmomban egy repülő léggömböt láttam. A színét nem tudnám pontosan meghatározni, ám mivel az égbolt hamuszürke, a felhők hófehérek, és a nap vakítóan sárga volt, minden bizonnyal ezektől eltérő árnyalatú lehetett. Máskülönben nem láthattam volna. Az álmomban látott repülő léggömb mindaddig a pillanatig létezett, amíg látni lehetett, és amikor eltűnt a szemem elől, megszűnt létezni.

Miközben a léggömb szép lassan lebegett, a hófehér felhők kecsesen úsztak, a szürke égbolt egyre jobban elsötétült, és a vakítóan sárga nap szép csendesen nyugovóra tért, egyszeriben erős szél kerekedett. A hirtelen támadt viharos szélbe mind beleremegtünk. Rozsda, kátrány és iszap, kisebb ágak, gallyak, mindenféle rovar és bogár, valamint por hullott ránk mindenfelől. Mindkét szememet be kellett csuknom, hogy ez a szélvihar ne rondítson bele az álmomba. Amikor a szempilláim összeértek, olyan hangot hallottam, mint amikor a forró olajra vízcsepp hull, és hangosan sercegni kezd. A léggömb minden bizonnyal kilyukadhatott, mert szép lassan leeresztett, másodpercenként egy kis levegőt kipréselve magából. Kiokádott magából mindent, amit korábban bekebelezett. Rémülten kinyitottam a szemem. Csakhogy elkéstem vele. Már nem létezett. Csak én voltam. Felébredtem.

Bé-Cé a kanapé szélén ült, és homlokát ráncolva haragosan nézett maga elé.

– Ez már aztán tényleg több a soknál! Már jó ideje bökdöslek, de csak nem akarsz felébredni. Te aztán jó mélyen alszol!

Anélkül, hogy bármit válaszolhattam volna, durván lerántotta rólam a takarót. Amikor előbukkant alóla a testem, olyan látványt nyújtott, mint egy csónak, amely a tenger hirtelen visszahúzódása után lerongyolódott hálóiba gabalyodva védtelenül megfeneklik a parton. Már nem lel menedékre a langyos, sötét hullámok között. Félelmetes sebességgel bukkantam elő, de Bé-Cé kíméletlen volt. Alvás közben a takaró nyújtotta védelmet élvező, szétvetett végtagjaim most pánikszerűen próbáltak a helyükre kerülni. Bé-Cé kitartó szólongatása mágnesként rántotta össze őket.

– Odakint valami rémes dolog készülődik, valami katasztrófa közeleg, de a nagyságos asszony még mindig javában szunyókál! Ébresztő! Azonnal kelj fel, és nézd meg, mi ez az éktelen nagy lárma!

A sarkig nyitott teraszajtón át lágy szellő fújdogált. A függönyök úgy lengedeztek, mint a filmeken látható kísértetházakban. Minden libbenéskor felsejlett az égbolt egy kis része. Csillagtalan, holdtalan éjszaka volt, még felhők sem úsztak az égen. Mintha kifeszítettek volna egy teljesen fekete szövetet, hogy a szemünket megkíméljék az erős fényektől.

Távol álltam az ablaktól.

Mindezt Bé-Cé szemén keresztül láttam.

Az ablaktól távol,

Bé-Cé szemén keresztül ezt lehetett látni:

Az emelkedő alján / egy ötvenes éveiben járó / telt / sápadt arcú / kedves és bájos / nő / flanel hálóingben / és pomponos papucsban / kirontott az utcára / és az utcai lámpa alatt / a lámpa fénye köré gyűlő / a fényt teljesen eltakaró / legyeket nézte / bizonyára elveszíthetett valamit / és ezen az éjjeli órán / a bogarak szárnyán / kereste

az ötvenes éveiben járó nő / ötven egymás utáni / ágyúlövéssel / ünnepli a bánatát / és minden egyes dörrenésnél / örömtáncot lejt / a férjezett / háromgyerekes anya / melle kifacsart citromhoz hasonló / a méhe korán kiszáradt / nem szerette a vérét / még álmában sem gondolta volna / hogy hiányozhat / de gyorsan beletörődött / valójában mindig is ilyen volt / mindig engedelmes / és csendes / senki sem tudta nála jobban elkészíteni / a spenóttal töltött börek-et / kilenc apró tésztabatyu is belefért egyetlen kanálba / a töltött szőlőlevelet / ceruzavékonyra tekerte / iskolás korában / gyöngybetűkkel írt / akkoriban minden jó volt / mint a langyos tej / az élet a tenyerén hordozta őt / a keblén melengette / akkoriban / sokan forgolódtak körülötte / mindenki az ő kívánságát leste / és leginkább az a pimasz pacák / aki később a férje lett / járt a kedvében / a pimasz pacák elnevezés talán nem is elég kifejező / ennyi sok év után / fittyet hányva a korára / fogta magát és / szemernyi szégyenkezés nélkül / odadobta a csodálatos családját / a gyönyörű feleségét / és a felnőtt gyerekeit / ráadásul mindezt kiért? / egy lánya korabeli / fruskáért / aki miután ráunt / és elherdálta a pénzét / búcsút intett neki / és kirúgta / a férfiaknak amúgy is / később jön meg az esze / bírd ki a gyerekek kedvéért / nem vagy ezzel egyedül / mind átestünk már ezen / megboldogult apád is megérte a pénzét / mégis befogtam a számat / képzeld el / hogy ennek is vége lesz majd egyszer / véget ér / mint minden / ez is el fog múlni / aztán visszatér / térden állva bocsánatot kér / ugyan ki tudná nálad jobban elkészíteni / a spenóttal töltött börek-et / és ki tudná olyan apróra szaggatni a tésztabatyukat / hogy egyetlen kanálba kilenc is beleférjen / az a semmirekellő nőcske azt sem tudja / hol a konyha / ő csak ahhoz ért / az efféléknek a nőiessége a gyufalánghoz hasonlóan elalszik / amint kikelnek az ágyból / a tied viszont / a te nőiességedről ódákat lehetne zengeni / ráadásul…

a flanel hálóinget / és a pomponos papucsot viselő / olykor zsémbes természete ellenére / többnyire szelíd és kedves asszony / kiokádta az életet / amely akárcsak a langyos tej / átmelegíti a testét / amikor lenyeli / és szép lassan csúszik lefelé / majd hirtelen / felkavarodik tőle a gyomra / amikor megérzi a förtelmes ízt / és azt a rémes ragadós fölt / mert talán romlott volt a tej

az egyik pompon / teljesen meglazult / és mint az ajakról lehámló elhalt bőr / amely saját húsát / fészkét / ahová tartozik / készül elhagyni / ez is fityeg / láthatóan le fog válni / mert nyilvánvalóan mulandó / de mi van a másikkal / az erős pomponnal / vajon elég erős-e / vagy csak úgy tesz / mintha erős lenne / vagy csak színlelés az egész / hogy megértse az igazságot / erősen kell ragaszkodnia a pomponhoz / de mi van ha leszakad / noha erős / mindenki szeme láttára / a legjobb lesz / ha nem próbálja ki / de az a fránya kíváncsiság / tudni akarja / és látni / amit csak láthat a szemével / leveszi a papucsát / amelyiken erős a pompon / a legyek a távolban / úgy rohamozzák meg a lámpa fényét / mint keselyűk a döghúst / mind hajszálra egyforma / ám a nő jól tudja / hogy melyiket célozza meg

– Te kurva légy! Kuuurva! Kurva lééégy!

A nő metsző hangja belehasított a csöndbe.

– Kuuurva léééégy! Kuuurva Sineeem!

Távol az ablaktól,

Bé-Cé szeméből a következőt tudtam kiolvasni:

Ezen a meglehetősen kései éjjeli órán Isztambul két partjának egyikén, egy olyan zsúfolt környéken, ahol derék családok és kicsapongó életet élő agglegények jól megfértek egymás mellett, egy nehezen megmászható meredek domb tetején, ahonnan lejutni is legalább annyira megterhelő, egy ötven év körüli, háromgyermekes családanya ordítozva, üvöltözve követelte vissza a férjét az utcai lámpa fényére telepedő Sinem nevű légytől. Kutyák vonyítottak, ajtók nyíltak, fények gyúltak, csecsemők sírtak fel, kopogtak a pletykát közvetítő billentyűk, amint az elkövetkező napok legizgalmasabbnak ígérkező témáját bepötyögték. A balkonok, ablakok megteltek bámészkodókkal, az emberek az utcára özönlöttek. Az asszony döbbenettől tágra nyílt szeme csillogott a kitörő botrány vörös fényében. Egyetlen éjszaka alatt egy egész téli szezonra elegendő pletykatéma került elő a környékbeli lakók számára. Mindenki igyekezett hasznot húzni ebből a váratlan lehetőségből.

Mindenki, kivéve a rokonait!

A rokonait teljesen váratlanul érte ez az egész, és mezítláb, pizsamában, hálóingben, krémmel az arcukon, hajcsavarókkal a hajukban rohantak az asszony után a gyerekei, nővérei, unokatestvérei, sógorai. Körülállták a nőt, és előbb szép szóval kérlelték, könyörögtek neki, majd megpróbálták erővel bevonszolni az épületbe. Kérve kérték, hogy menjen haza, és ott a lakásában majd azt tehet, amit csak akar, ott kedvére kisírhatja magát, zokoghat, üvölthet, ordíthat is. Be akarták tuszkolni a házba, hogy a környék lakói ne láthassák ilyen állapotban. Hallani hallhatják, az nem számít, csak ne lássák.

A rokonok arcáról lerítt, mennyire félnek attól, hogy megszégyenülnek mások előtt. A család legifjabb tagja, egy alig ötéves kisfiú, aki még nem sokat fogott fel ebből a zűrzavarból, a többiek rémületét felfűzte egy madzagra, azt a nyakába akasztotta, és ahogy szökdécselve haladt, minden egyes szökkenésnél újabb félelmekre bukkant. Fogalma sem volt, hogy mit jelent mindez, csak gyermeki eszével összegyűjtötte a rémületgyöngyöket. A felnőttek nem tudták, hogy mit művel a kisgyerek, hiszen mindenki azzal volt elfoglalva, hogy a nőt valahogyan lefogják, de ez egyáltalán nem bizonyult könnyű feladatnak. Sehogyan sem tudták megzabolázni. Sem a lánya, sem a húga, sem az unokatestvére nem bírt vele. Az asszony félelmetes erővel rendelkezett, és a mondás is azt tartja, hogy egy őrültet lehetetlen megfékezni.

Amikor látták, hogy nem boldogulnak vele, és a nő teljesen elvesztette a józan eszét, fogták és betuszkolták egy arra elhaladó taxiba. Volt ugyan saját autójuk is, csak valaki megint felparkolt a járdára, elzárva az utat. Valószínűleg az útjukat elálló autó tulajdonosa is ott tülekedett a többi bámészkodó között, így nem lett volna nehéz megtalálni, de jobbnak látták nem bajlódni vele. Az tűnt a legjobb megoldásnak, hogy mielőbb taxiba rakják az asszonyt, és elvigyék a legközelebbi és a legtávolabbi kórházba.

A taxisofőr / fiatal és nagydarab / újdonsült házas / épp elég gyerekkel megáldva / megengedte a feleségének / hogy dolgozzon / büszke rá hogy haladó felfogású / jól jön / ha a felesége is dolgozik / hiszen az eljegyzés és az esküvő miatt / nyakig ülnek az adósságban / a taxisofőr / egy fiatal férfi / éjjel tíz után száll autóba / reggelig dolgozik / reggel átadja egy barátjának / ketten együtt / egy lottón meggazdagodott fószernak dolgoznak / a fószer egy újgazdag / tekintélyt parancsoló / nagydarab fickó / de az álmaiban még mindig szegénynek látja magát / felébredvén hangosan hálát ad / hogy nem az / az utolsó garast is számonkéri rajtuk / halkan / hogy Allah meg ne hallja / a taxisofőr és barátja / akár sokat keresnek akár nem / mindig ugyanazt az összeget / számolják le a főnök markába / a taxisofőr barátja nem haladó felfogású / nem is engedi / hogy dolgozzon a felesége / ha engedné is / ugyan ki alkalmazná őt / a nő nem is nőre hanem egy szörnyre emlékeztet / sorra egymás után öt gyereket szült / és mind rá hasonlít / görbe az orruk / csúnya a szájuk / egyik csúnyább mint a másik / ezzel szemben a taxisofőr felesége / sudár termetű / vékony és üde / kissé alacsony ugyan / de ettől eltekintve manöken lehetne / kihasználják a butikok / ezt ő maga mondta / egyszer egy fickó rászállt / mindenféle ürüggyel / mindennap betért az üzletbe / a taxisofőr maholnap odamegy és rendet tesz / ha eszébe jut a felesége / bizsereg a szíve / párszor nem is bírt magával / leparkolt a házuk előtt / de a környék lakói megmosolyogták a bajszuk alatt / azóta már a kerületbe sem hajt be / megállás nélkül kell dolgoznia / dolgozik is az ég szerelmére / bár ma éjjel tervezett egy kis kiruccanást / talán majd miután megszabadul ezektől / a visszapillantó tükörben nézi a hátul ülőket / „szegény” gondolja magában / „becsavarodott szerencsétlen / de hát nem könnyű ebben a nagy drágaságban / mindennap emelkednek az árak” / már pusztán ennek okán / éjjel kezdett el dolgozni / az éjszakai kuncsaftok / nem olyanok mint a nappaliak / nem számolják ki a taxisok nyereségét / az éjszakai kuncsaftok másról társalognak / az ember azt hinné / hogy az emberek vagy komoly dolgokról beszélgetnek vagy sületlenségekről / ám az éjszakai kuncsaftok / viccelődnek miközben komolyan beszélnek / és viccelődés közben komoly dolgokról beszélnek / a múltkoriban például / egy ilyen kuncsaft / akinek összeverték az arcát / hajnali ötkor / egyre azt hajtogatta / hogy „Rajta, menjünk / menjünk! / Keressük meg Hódító Mehmed sírját / és ragadjuk meg a grabancát / kérjük számon rajta, hogy minek hódította meg ezt a várost? / Megannyi hajó elsüllyedt / megannyi hősi halott / hát megérte mindezért?” / ilyen a részegség / makacsul a fejébe vette / és bőszen hajtogatta / a taxisofőr mégsem ellenkezett / de látta / hogy a részeg kihajolt az ablakon / és tele torokból ordított / „Mehmed szultán! / Mehmed szultán! / Ó, hol vagy? / Kelj fel, és nézd meg! / Nézd meg, hogy mivé lett ez a város!” / csak nem hagyta abba az ordítozást / az imára siető hithű muszlimok / elborzadva / néztek a taxira / a taxisofőr tanácstalan volt / látván / hogy nem bír az emberrel / odahajtott és leparkolt egy rendőrőrs előtt / átadta a részeget a rendőröknek / később megbánta ugyan / ahogy lefogva bevitték / Mehmed szultán e mattrészeg kései utódját / a rendőrőrsre / hátrafordult / hogy megkérdezze igaz-e / hogy a szultánnak ki volt lyukasztva a füle / a taxisofőrt kíváncsivá tette / kis híján majdnem megállított valakit / hogy megkérdezze Hódító Mehmed fülbevalójának az ügyét / aztán lecsitította magát / „ne ragadjon át rád mások bolondsága / még mit nem! / mit érdekel téged / az a vitéz szultán? / nincs más dolgod / hogy a nagy hódító fülbevalójával akarsz foglalkozni?” / a múltkoriban látta a hírekben / hogy a diliházak / ugyancsak / telítettek lettek az idén / „a hátsó ülésen utazó asszony is nyilvánvalóan bekattant / az én drága szép hazámban / vagy megőrülünk és ebbe halunk bele / vagy megbolondulunk és abba!”

Miközben a hátsó ülésen ülők igyekeznek megnyugtatni az asszonyt, az elöl utazó férfi remegő kézzel cigarettával kínálja a taxisofőrt, alig két-három slukktól a taxi belseje megtelik füsttel, az ablakok csukva, nem tekerik le, a férfi pedig elkezd panaszkodni, „Ó, jaj, ez az én sógornőm, elhagyta az otthonát, már nyár óta nálunk lakik, és egyre csak azt hajtogatja, hogy el fog válni, három gyermeke van, akik akkorák már, mint ő maga, mintha könnyű lenne az ő korában elválni, soha nem kellett neki gondoskodnia a betevő falatról, mindig csak a férjére támaszkodott, azt hiszik, hogy könnyű előteremteni az egész hónapra valót, vajon mit fog enni és inni miután elválik, majd megtapasztalja ezt a saját bőrén, mondtam is az asszonynak, de nem értette meg, hát így történt, reggeltől estig csak erről pletykálnak, sír az egyik is, sír a másik is, pedig hányszor megmondtam neki, ne tedd ezt, nem lesz jó vége, csak még rosszabb lesz a nővérednek, kértem, hogy beszéljenek valami másról, foglalják el magukat, vagy menjenek el a törökfürdőbe az anyjukkal együtt, a forró víz jót tesz a reumának, de csak nem hallgattak rám, reggeltől estig csak pletykál a sok lány és asszony otthon, annyian gyűlnek össze, mint tenger alján a homokszem, hiába igyekeztek oly sokan, senki sem tudta meggyőzni, fejébe vette, hogy mindenáron elválik, végül aztán ügyvédhez fordult, ma reggel jött egy levél a bíróságtól, mondtam is neki, hogy teljesült a kívánsága, és készülhet a mulatságra, kedvére megünnepelheti a győzelmét, esküszöm, hogy nem hazudok, úgy nézett rám kiguvadt szemmel, mint aki menten felnyársal, te jó ég!, akkor jöttem rá, hogy ez az asszony kezd megőrülni, de ha elmondanám a feleségemnek, nem hinné el, nem hagyná, hogy bárki sértegesse a nővérét, én meg csak annyit mondtam, hogy holnap majd meglátjuk, közben látom ám, hogy a sógornőm lehiggadt, étkezés után elmosogatott, majd elvonult a szobájába, ugyanis a kedvenc sorozata kezdődött éppen, amit sohasem hagyott ki, még csak nem is nézett vissza, több pohár langyos tejet megivott, mert fájt a gyomra, és korán lefeküdt, állítólag nem is álmodott már fiatal lány kora óta, és alighogy a párnára hajtotta a fejét, már aludt is, rendre ő kelt a legkorábban, és hibátlanul, kifogástalanul elkészítette a reggelit, a lágytojás elkészítéséhez is kitűnően értett, sőt még a tea is finomabb volt, ha ő főzte, el kell ismerni, hogy ehhez kiválóan értett, annyira tökéletesen vezette a háztartást, hogy szó nem érhette a ház elejét, bezzeg az én feleségem nem ilyen tehetséges, cseppet sem hasonlít a nővérére, de mire jó a tehetség, ha az embernek nincsen szerencséje, persze erről részben a sógorom is tehet, ennyi sok év után ez elképzelhetetlen, szégyellek beszélni róla, kibérelt egy bútorozott, berendezett lakást egy lánya korú nőnek, a lány állítólag egy éjszakai mulatóhelyen dolgozik hastáncosként, a neve Sinem, és a sógorom tavaly mutatott be neki, egy kis termetű lány, nem szóltam semmit, mert bíztam benne, hogy ez csak egy mulandó szeszély, honnan is tudhattam volna, hogy ennyire bonyolulttá válik majd ez a dolog, és egészen a válásig fajul, mindegy is, nem szeretném hosszasan ragozni, véget ért a tévésorozat, és mi is lefeküdtünk aludni, honnan tudhattuk volna, hogy a sógornőm nem alszik, később kiderült, hogy csak arra várt, hogy mi lefeküdjünk, alighogy elaludtunk, kipattant az ágyból és a pomponos papucsában, hálóingben kilépett az utcára, aki látja, azt hihetné, hogy fogolyként tartottuk őt a lakásban, nagy hangoskodásra ébredtünk, és azon kaptuk magunkat, hogy a sógornőm odalent az utcán torkaszakadtából ordítozik, és mindennek a tetejébe hastáncot lejt, fel sem tudtuk fogni, mi történik, hogyan jutottunk ide, és miért történik mindez, siettünk hát a legközelebbi kórházba, mindenki rajtunk nevetett, a nagy kapkodásban pénzt sem vettünk magunkhoz, elnézésedet kérem, testvérem, annyira összejött itt minden, sietve cselekedtünk és pizsamában léptünk ki a lakásból, a pénztárcát is otthon felejtettem, képtelen voltam gondolkodni ebben a zűrzavarban, esküszöm, én is el fogok válni, esküszöm, hadd vigye magával a bolond nővérét, a reumás anyját, leszarom, hogy mi lesz velük ezután, tönkretették az életemet, hidd el, az egész életem rájuk ment, ellopták az életemet.”

– Ne aggódj a pénz miatt, testvérem! Tudom, hogy nem lépsz le. Végül is mindannyian ebben a kerületben lakunk – válaszolta a taxisofőr.

A színek ki-fa-kul-nak, a mozdulatok le-las-sul-nak. A férfi motyog valamit. Akaratlanul is kimondja, amit gondol:

– Te nyilván ezen a környéken fogsz lakni, de ez után a botrány után vajon mi képesek leszünk itt maradni, és élni tovább az életünket?

Ezután előhúz egy doboz cigarettát a pizsamája zsebéből. Egyszeriben mardosni kezdi a bűntudat. El akarja magyarázni a sofőrnek, hogy miért van nála cigaretta, holott még a pénztárcáját is elfelejtette magához venni. Nem tud megszólalni, kiszáradt a torka. Kotorászik a zsebében, de nem találja az öngyújtóját. Lehet, hogy leejtette a taxiban. Vagy az is lehet, hogy már eleve nem volt nála. Hiába erőlködik, nem tudja felidézni, hogyan gyújtotta meg az előző szál cigarettát. Vagy lehet, hogy ez még csak az első szál? Egyre jobban nyomasztják őt ezek a gondolatok. Miközben várja, hogy az autó öngyújtója felizzon, hátrapillant a szeme sarkából. A sógornője már nem ordít, csak zihálva veszi a levegőt. És időről időre fájdalmasan nyög, mintha fájna valamije. A sofőr folyamatosan a visszapillantót fixírozza, közben előhúz egy szál cigarettát a zsebéből, és rágyújt. Azon tűnődik, milyen jó is lenne bekapcsolni a rádiót. Meggondolja magát, nem lenne illendő. A nők a nővérüket átölelve némán zokognak. Szép lassan, fokozatosan be-sö-té-te-dik. Az út lépésről lépésre egyre me-re-de-keb-bé válik. A férfinak összeszorul a szíve. Letekeri az ablakot, amennyire csak lehet. Arcát megcsapja a fagyos, hideg levegő. Az autó belsejében kavargó dohányfüst hamuszínű papírsárkányként távozik az ablakon át a magasba.

Megszűnik minden zaj, eláll a szél.

Megszűnt minden zaj, elállt a szél. Amint a filmeken látható kísértetházakra jellemző, titokzatosan lengedező függönyöket behúzták, Bé-Cé így szólt:

– Holnap az első dolguk lesz elköltözni innen. Ezek után nem élhetnek itt nyugodtan.

Majd arcán keserű mosollyal hozzátette:

– Ha egyszer napvilágra kerül az ember magánélete, sürgősen távoznia kell!

Európa Könyvkiadó, Budapest

Felelős kiadó Kuczogi Szilvia igazgató

Szerkesztő Neset Adrienn

Kézirat-előkészítő Hajdú Lívia

Korrektor Szijjártó Gabriella

Tördelőszerkesztő Pyber Anita

Művészeti vezető Tabák Miklós

Borítótervező Tabák Miklós

ISBN 978 615 106 294 4

www.europakiado.hu

www.facebook.com/europakiado

www.alexandra.hu

www.moobius.hu

Elektronikus változat:

eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

Készítette Rozbora Bence

Felhasznált betűtípusok

Baskervville – SIL Open Font License

Noto Sans Symbols 2 – SIL Open Font License

Source Serif 4 – SIL Open Font License