SPECTACULAR

Ünnepi kisregény a Caraval világából

(részlet)

STEPHANIE GARBER

Illusztrálta: Rosie Fowinkle

Megjelent eredetileg a Legendary Könyvkiadó gondozásában Valendában, a Középbirodalom fővárosában, a Scarlett-dinasztia második évében.

Ha ön mogorva pokróc, vagy túl érzékeny a vidámságra, a fantáziára, a romantikára, az álmokra és az ünnepi varázslatra, jobb, ha azonnal leteszi ezt a könyvet. Ez a történet köztudottan átragasztja az olvasókra az ünnepi lelkesedést és a csábításról szóló vágyálmokat. Egyes olvasók állítólag dalra fakadtak, és csak úgy kedvük támadt ünnepi süteményeket sütni.

A könyv megvásárolható, elajándékozható vagy kölcsönadható, de példányai semmilyen körülmények között nem kerülhetnek a Fenséges Északra. A varázslata nem vegyül jól a Fenséges Észak történeteket sújtó átkával, és a Legendary Könyvkiadó nem vállal felelősséget a következményekért, ha a két mágia találkozik.

Ezt a nővéremnek ajánlom.

Scarlett és Tella nem létezne,

ha nincs előbb Stephanie és Allison.

A meghívók dobozban érkeznek. Akkor bukkannak fel, amikor tizenkettőt üt az óra – délben, nem éjfélkor. Tragédia lenne, ha elvesznének a sötétben, vagy elcsennék őket a kapzsi csillagok.

A dobozok makulátlan hófehér fából készültek, és egylapnyi szélesek.

Ámuldozás hangja száll mindenfelől, ahogy a címzettek szerte a városban megtalálják a dobozokat az ajtók küszöbén és az ablakpárkányokon. Minden doboz tetejére hópelyhet véstek, az oldalukba pedig beleégették a címzettek nevét.

Eddig a levegőt hideg és köd töltötte meg, de a helyüket mostanra átvette a lehetőségek varázslata.

Néhányan rögtön kinyitják a dobozt, gyorsan kibontják a lakatok helyett használt vörös bársonyszalagokat. Mások nem kapkodják el. Eddig még sosem tűntek fel csak úgy ilyen dobozok Valendában. Sokan ki akarják élvezni a pillanatot, és beviszik a dobozokat a csinos faházukba, a kastélyukba vagy a lakásukba, amely a házalókkal teli behavazott utcára néz, akik most mind azt kívánják, bárcsak hazamehetnének ellenőrizni, vajon ők is kaptak-e ilyen dobozt.

A kívánságok, a csodálkozás beszivárog a dobozkák fájába, és átjárja a benne lévő meghívót, ezért amikor felnyitják a tetejét, a papírlap először üresnek tűnik.

Aztán…

A papír sercegni kezd, akár egy tűzre vetett fadarab, amely készül elpattanni. Majd sisteregve szikrákat vet, és apró fény villan a lap közepén. A fény tűzijátékként terjed, aranyszínben csillogó szöveggel vonva be a lapot:

Tartalom

1. Hógömbök és a nagyi süteménye

2. A nagy ünnep elő-előestéje

3. Tényleg nem a szándék a fontos

4. Bárcsak…

5. Üdvözlünk a Garland utcában!

6. Hogyan ne veszítsük el életünk szerelmét

7. Soha ne fogadj el édességet egy felhúzhatós fiútól!

8. Úgy festesz, akár egy manó

9. A zöld nem Tella színe

10. Egyes Legendek jobbak a többinél

11. A tökéletes ünnepi ajándék

12. A szélhámos

13. Boldog nagy ünnep előestéjét mindenkinek! (Kivéve Donatellát)

14. Szerelemben és emberrablásban mindent szabad

15. Ez azt jelenti, hogy nem kapok sütit?

16. Az év egyetlen napja, amikor megszöknek az álmok

17. Igyál egy kis tojáslikőrt, segíteni fog

18. Készen állsz a játékra?

19. Hógömb a hógömbben

A Temonda Közlöny

Ünnepi különkiadás

A csodák története egy csodálatos történet

Kutlass Knightlinger írása

Egyesek szerint a nagy ünnep olyan jeles esemény, amely a játékkészítők fejéből pattant ki. Mások szerint a szabók és a varrónők esküdtek össze, hogy legyen egy nap, amelyhez ruhákat, kesztyűket és selyem nyakkendőket készíthetnek, amelyeket az emberek csak egy napig hordanak. És persze egyesek szerint a nagy ünnep a cukrászok negédes ötlete volt.

De igazság szerint a nagy ünnepet az északi hercegnő, Infinity Larkspur vezette be a Középbirodalomban, aki a Xavier-dinasztia uralkodásának hetedik évében feleségül ment IV. Xavier Xavierhez.

Miután a Középbirodalomba költözött, Infinity hercegnőt nyilvánvalóan megrázta, amikor feltűnt neki, milyen kevés nap áll az alattvalói rendelkezésére az egyszerű ünnepléshez – hogy lényüket átjárja a jókedv, az öröm és a szeretet.

A hercegnő hitt abban, hogy az embereknek szüksége van a vigasságra, a várakozás izgalmára, a kívánságokra és az ajándékozás örömére.

És így megszületett a nagy ünnep.

Utána más ünnepeket is bevezettek. Infinity hercegnő épp oly könnyedén változtatta át ünnepekké a régi mítoszokat és meséket, mint ahogyan a királyi család más tagjai faragtak botrányos pletykákat a félrelépéseikből.

Tagadhatatlan, hogy a varrónők, a játékkészítők és a cukrászok mind nagy hasznot húztak az ünnep bevezetéséből. De nem mondható el ez mindannyiunkról?

Lehet, hogy már kinőttem a játékokból, de reményem szerint sosem leszek túl idős egy kis jókedvhez, jelmezbálhoz és az ajándékozáshoz.

Bevallom, az idén nincs mellettem olyan szeretett személy, akit megajándékozhatnék. Viszont tartok készenlétben egy ajándékot arra az esetre, ha valakin megakadna a szemem Scarlett császárnő fogadásán.

1 Hógömbök és a nagyi süteménye

Később nyilvánvaló lesz, hogy hihetetlen dolgok vártak Valenda városára. A hírneves város legtöbb lakója észre sem vette, mi történik körülötte. De mint rengetegszer az életben, akik kívülről tekintettek az eseményekre, tökéletesen átlátták azokat.

Miután a nagy ünnep véget ér, a hajóskapitányok, akik a tengert járják, úgy mesélik majd:

– Mintha egy nagy üvegbúrát borítottak volna az egész városra, átváltoztatva azt egyetlen óriási hógömbbé. Nagyapám fogára esküszöm!

Az esküdözés elhagyható lenne.

Valenda kikötőjébe már a nagy ünnep kezdete előtt sem érkezett több hajó. Bár ez keveseknek tűnt fel a vidám ünnepi készülődésben.

Csak egyetlen fiatal tengerész volt a kikötőben, aki túl józan gondolkodásúnak tartotta magát az ünnepi vidámsághoz. Csak tizenhét éves volt, de ravaszul tengerészsapkát viselt, amely két egész hüvelykkel magasabbá tette.

Ellentétben a város többi lakójával, akik mintha mind a vattacukros fellegekben jártak volna, a józan gondolkodású tengerésznek feltűnt a hajók elmaradása, és elindult, hogy keressen egy másik földhözragadt egyént, akinek elmondhatja. Fontoskodva járta be a nyugtalanítóan vidám kikötőt, a kezében a hajók listájával, amelyek nem futottak be.

Őt aztán nem fogják megszédíteni az utcákat szegélyező óriási cukorpálcák, a fűszeres gyümölcsbort kínáló kocsik, amelyek mintha mindenütt ott lettek volna, sem az emberek, akik csak úgy lépten-nyomon dalra fakadtak.

De aztán meglátta. Egy hatalmas mézeskalács ház állt az utca közepén, és fahéjas füst gomolygott a míves cukorbevonattal díszített kéményéből.

A tengerész megtorpant.

Régen a nagymamája is ugyanilyen mézeskalács házikókat sütött – bár azokról hiányzott a varázslatos fahéjfüst, és túl aprók voltak ahhoz, hogy egy ember beférjen. De minden további részlet a helyén volt. A pasztellszínű zselégolyók a hatalmas tetőn, az ezüstszínben csillogó tortadara a nagy ablakokon, a túlméretezett ajtót szegélyező mentacukorkák piros és fehér csigavonalai.

Egy teljes percig mozdulni sem tudott.

Két ünnep telt el azóta, hogy a nagymamája jobblétre szenderült. És könnyebb volt úgy tenni, mintha a nagy ünnep nem is létezne, mint nélküle ünnepelni.

A tengerész végül megrázta magát. Felidézte, mit kell tennie. Jelentenie a kimaradt hajókat. Ám ekkor kinyílt a mézeskalács ház ajtaja, és meghallotta a nagymamája hangját:

– Gyere be a hóból, Pierre! Friss forró csokoládét készítettem neked a kedvenc sütiddel.

Fűszervajas csillagok és szerecsendió illatát hozta a szél.

Nagyi tényleg odabent lehet?, kérdezte magától Pierre. Ez nem volt egy józan gondolat. De Pierre kezdte úgy vélni, hogy meglehetősen ostoba dolog józanul gondolkodni a nagy ünnep idején.

– Gyere beljebb, édes fiam! – szólította a nagyi.

Mi mást tehetett volna Pierre?

Nem tudott ellenállni, hogy még egyszer láthassa a nagymamáját. És nem is szeretett volna nemet mondani a kedvenc süteményére.

Meglehet, hogy egy kicsit elvarázsolódott.

Pierre esete csak egy a számtalan furcsa történet közül, amelyek a nagy ünnep lezárulta után kaptak szárnyra.

De a legnépszerűbb természetesen Donatella Dragna hercegnőé volt.

STEPHANIE GARBER a Volt egyszer egy összetört szív- és a Caraval-sorozat nemzetközi sikerszerzője. Könyveit több mint harminc nyelvre fordították le. Amikor nem ír, Stephanie előszeretettel készít mézeskalács házakat, forralt gyümölcsbort és sok színes tortadarával meghintett karácsonyi sütiket.

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Stephanie Garber: Spectacular

Flatiron Books, New York, 2024

Ez a mű kitalált történet. A regény összes szereplője, minden szervezet és esemény a szerző fantáziájának szüleménye, illetve a fikció részeként jelennek meg.

Fordította Sepsi László

Copyright © 2024 by Stephanie Garber

Hungarian translation © Sepsi László, 2024

Magyar kiadás © Kolibri Kiadó, Budapest, 2024

Borítóterv © Erin Fitzsimmons

Borítófotók © Shutterstock

Belív- és borítóillusztrációk © Rosie Fowinkle

Térkép © Virginia Allyn

Könyvterv © Donna Sinisgalli Noetzel

Felelős kiadó Pap Zoltán

A Kolibri Kiadó a Libri Könyvkiadó Kft. imprintje

Felelős szerkesztő Garamvölgyi Katalin

Szerkesztette Horváth Annamária

Projektvezető Fehér Zoltán

A szöveget gondozta Tomku Kinga

Műszaki szerkesztő Széplaki Gyöngyi

A borítót az eredeti felhasználásával készítette, az illusztrációkat magyarította és a belívet tördelte Tóth Gábor

ISBN 978 963 599 585 1

Elektronikus változat:

eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

Készítette Ambrose Montanus

Felhasznált betűtípusok

Cinzel Decorative – SIL Open Font License

EB Garamond – SIL Open Font License

Ephesis – SIL Open Font License

Figtree – SIL Open Font License

Imbue – SIL Open Font License

Nothing You Could Do – SIL Open Font License

Noto Serif – Apache License 2.0

Patrick Hand – SIL Open Font License

Source Serif 4 – SIL Open Font License