Herczeg Ferenc

Balatoni rege

Regényes vígjáték négy felvonásban

Olcsó eKönyvtár

Klasszikusok ekönyvben a legjobb áron

olcsoekonyvtar.hu

SZEREPLŐK

A király
Benigna
Kinizsi Pál
Palóczi
Drágfi
Pipacs, a király jokulátora
Istók, a király apródja
Sztropkó várnagy
Stóziusz mester
Gunda
Sió
Lesencze            a Balaton lakói
Gyöngyös
Egy úr
A falusi biró
Egy kisleány

Zalamegyei urak és asszonyok; királyi vadászok és kürtösök; Benigna csatlósai; szüretelő parasztlegények, leányok és gyermekek; balatoni sellők és az árnyékjáték szereplői.

(Történik a Balaton partján; az első felvonás a király vadásztáborában, a második és negyedik az ezeréves tölgy alatt, a harmadik Benigna várában.)

ELSŐ FELVONÁS.

(Erdős tisztás a Balaton partján. A háttérben a tó. A háttérben jobbról - egy keskeny öblön túl - alacsony dombon Benigna vára: kisebb fajtáju gót várkastély. A váron túl és balra a nagy Balaton. A tó és az előtér között fehértörzsü, fiatal nyirfák mintegy rostélyt alkotnak. A fák között út vezet a vízhez. Balra elől Mátyás sátra, mögötte egyszerűbb sátor a kíséret számára. Jobbra elől ősrégi nagy kőpad, mohos, repedező sziklákból összeróva. A padnak - melyhez egy-két lépcsőfok vezet fel - trónusszerü főhelye van. A pad őskori maradék és valaha pogány papok gyülekező helye volt.)

(Mikor a függöny felgördül, éjjel van, a hold világít, de a Balaton háborog és szél süvölt. Az égen gyorsan szálló fellegek.)

ELSŐ JELENET.

LESENCZE, GYÖNGYÖS.

LESENCZE
(Kimászik Gyöngyössel a vízből; kézen fogva előre szaladnak, ijedten szepegve.) Fussunk, hugocskám!

GYÖNGYÖS
Jaj de félek, kis néném! Rég nem háborgott így a Balaton-király!

LESENCZE
Sió úrfira haragszik. Az arcátlan szellem, ki vidra képében szokta riogatni a fürdő lányokat és holdvilágnál összebogozza a halászok hálóját, ma arra vetemedett, hogy fűrészkagylóval elvágja a királyi trónus lábát... Midőn ráült a hatalmas király, fölbillent a szék és ő felsége hanyatt esett.

GYÖNGYÖS
Aj jaj!

LESENCZE
Oly rémesen kalimpált a lába, mint a teknős békáé, mikor hátára fordítják vásott manók. A sellők s zöldszakállu vizi emberek szörnyen megijedtek, de aztán vihogni kezdtek, kacagtak, míg pukkadozva ott hempergett az egész udvar az arany fövényen.

GYÖNGYÖS
Óh, óh!

LESENCZE
A haragos király ekkor fölkapott egy harcsa hátára és kergetőbe vette a felségsértő Siót, hogy megtépázza fürtös üstökét.

GYÖNGYÖS
Elfogta? El?

LESENCZE
Keszthelytől Keneséig űzte, Tihanytól Boglárig kergette. A sellők, kik valamennyien szívükbe zárták a kis gonosztévőt, védő hullámfalat görgettek a király elé, de a bősz öreg végigsuhintott rajtuk viharostorával és most jajongó csapatokban futnak a somogyi partnak.

GYÖNGYÖS
(Búsan.) Ah, ma se táncolunk a holdvilágban!

LESENCZE
Nem bizony! Az ijedt vizi manók ráklyukakba bújtak, a sellők csigákba lapultak s az éji asszonyok sikongva szállanak a felhőkkel (az égre mutat) - látod? - mint viharűzte vadludak.

GYÖNGYÖS
(A Balatonra mutat.) Nézd, nézd! Ott vágtat harcsaháton a zord király!

LESENCZE
Szörnyü vadászat! Jaj a fülednek, Sió, ha nem vagy elég gyors!

GYÖNGYÖS
Ott fut Sió, sebes szökésekben, oldalvást cikázva, mint a holdfényben játszó fogas... Olykor furfangosan meglapul a király lába előtt s a haragjában vak öreg áthengeredik rajta, dühös tajtékot vetve...

LESENCZE
A Hold asszonya is a kis gonoszt segíti. Fénysávokat bocsát a királyra és barna homályba rejti Siót.

GYÖNGYÖS
(Ijedten.) Most erre jönnek! Óh!

LESENCZE
Száz esztendeje se látott ilyen botrányt a Balaton!

MÁSODIK JELENET.

ELŐBBIEK, SIÓ.

SIÓ
(A vízben.) Nem én voltam! Nem én tettem! (Partra ugrik.) Huj, - itt vagyok! (Előre szalad.) Majd hogy el nem csípett!

(Nagy hullám csapódik a partnak. Zúgás.)

Moroghatsz már, itt nincs rajtam hatalmad! (Összefont karokkal kihivóan nézi a Balatont.)

(Balaton-király hangja: „Sió, Sió, te arcátlan felségsértő!”)

SIÓ
Parancsol, Felséged?

(Balaton-király hangja:„Tüstént gyere vissza!”)

SIÓ
Majd ha fagy!

(Balaton-király hangja: „Te lázadó jobbágy, királyi hatalmamnál fogva parancsolom: tüstént gyere haza!”)

SIÓ
(Szamárfület mutat.) Ezt ni! Nem megyek, mert nincs igazság a Balatonban! Akármi skandalum esik a tóban, mindig az én fülem bánja. Révfülöpön felborul a komp - nosza, üstökön kell fogni Siót! Valahol elszabadul egy bitang szél és felüvölti déli álmából a királyt - usgye, pofon ütik Siót! A kincstárban lába kél egypár rongyos gyöngyszemnek - persze, elnáspágolják Siót! Oly ártatlan vagyok, mint a ma született pióca, - de úgylátom, sok intrikus lakik a tóban, ki ellenem bőszíti a királyt. Igazán gyalázat! (Előrejön, megpillantja a két sellőt.) Hahó! Pelyhes vadlibák a hajnali fényben? Fogadok, róka lappang a harmatos bokorban. Fuss, róka, fuss, megcsípnek a piros csőrükkel!

LESENCZE
Látott a világ már ilyen neveletlen szellemet?

GYÖNGYÖS
Mi lesz most már veled, kis gézengúz?

LESENCZE
Óh Sió, ha szeretsz, kérleld meg a bősz királyt.

GYÖNGYÖS
Hisz ismered: tajtékos a haragja, de gyorsan megenyhül.

SIÓ
Uri szellem sohasem kér bocsánatot. Mit nekem a király? Meguntam már a hinárszagu pocsolyáját!

(Hullámzás, haragos zúgás a tóban.)

Bömbölhetsz, koronás bivaly: nem szeppen meg Sió! Igenis, pocsolya! Holmi széllel bélelt versfaragók tengernek neveznek, de azért pocsolya vagy. Görgeted a habjaidat, reggeltől estig, és a habjaid mindig egyformán unalmasak. Csillogtatod a színeidet, mint páva a farkát és a csillogásod ásításra készt! S miféle társaság lakik a tóban? Izléstelen halcsudák, nagyképü vizi emberek és banális sellők - (a két sellőhöz) a jelenlévők mindig kivételek... Eh, nem állom tovább! Nyakamba veszem a világot és emberek közé megyek.

LESENCZE
(Ijedten.) Emberek közé?

GYÖNGYÖS
(Ijedten.) Óh Sió, mit beszélsz? Emberek közé?

SIÓ
Ti békavérüek nem tudjátok, hogy forró embervér buzog az én szívemben is. Mondják, a csacska Nádszál-kisasszonyok mondják, hogy Magyar Omodé, a daliás lantverő, egyszer elszenderedett a somogyi berekben. S a holdfényben bájos csuda mászott ki a Balatonból: Tomajka volt, a legszebb sellő, az én kis anyám. Mondják, hogy Omodé úrnak fülledt álma lőn: egy édes ajkpár tapadt a szájára, keblén egy hideg sellőszív tüzelni s kalapálni kezdett... A lantverő álmának maradandó becsü emléke lett: az emlék én volnék, alázatos szolgátok! (Menni akar.)

LESENCZE
Hová sietsz, szeszélyes szellem?

SIÓ
A szerencsém után! Ott fenn a szellős várban lakik szép Benigna, Magyar Omodé unokája, nekem a lantverő álma révén hugocskám... Itt az erdőben sátorozik Hollós Mátyás, a vitézek és költők királya... A tüzes úr Benigna erényének jégvárát vívja. Virágbokrétákkal ágyúzza e vár falát, versek, sóhajok és tüzes kacsintások a gyujtó nyílai. Peng a lant, habzik a bor, a berekben kapatos legény űzi a paraszt-nimfát, - hajhó! ez aztán a szüreti tor! E vidám háborúban apród leszek, Mátyás vagy Benigna oldalán, miként a véletlen s szeszélyem akarja. Lesz ami lesz, mulatság lesz!

LESENCZE
Sió - mire vállalkozol? Hisz neked nincs varázshatalmad?

SIÓ
De van sok hatalmas barátom vízen és szárazon.

LESENCZE
Hallgass reánk, Sió, gyere velünk!

SIÓ
Hallgassatok reám és gyertek velem!

GYÖNGYÖS
Hová?

SIÓ
Az erdőben, a bodzafabokorban van egy cinegefészek, az melegen ki van párnázva selyempihékkel, ott összebujtok s átaludjátok a napot.

GYÖNGYÖS
És te?

SIÓ
Furulyát vágok nádszálból s játszom nektek. Tudok egy búcsúzó nótát, ha meghallja az özvegy csalogány, meghasad tőle a szíve.

GYÖNGYÖS
És illedelmes léssz?

SIÓ
Mint mindig.

LESENCZE
Ne hallgass rá, hugocskám; ha vele mennénk, holnap már a tihanyi visszhang is huhogná a hirünk.

SIÓ
Akkor megyek magam.

(Távoli kakasszó.)

A molnárné kakasa szólít csatára. Sokszor harcoltam már vele, ha tojást szedtem. Megyek, döntő tusát vívok vele s győzelmi jelként süvegemhez tüzöm hetyke farktollát. Mert van ám süvegem és gavalléros ruhám egy odvas fában! Ég veled, Balaton! Elcsaplak magamtól, világgá bujdosom és polgári foglalkozás után nézek. Lehetek Veszprémben püspök vagy Somogyban főispán.

LESENCZE
Hess, csúnya szellem!

GYÖNGYÖS
Hess, hálóbogozó!

LESENCZE
Leányokat ijesztgető!

GYÖNGYÖS
Hullámkavaró!

SIÓ
Ég veletek és a gyöngyharmat, ti erénydús pontyok! (Balra el.)

HARMADIK JELENET.

LESENCZE, GYÖNGYÖS.

LESENCZE
Kár az édesszáju gazfickóért. Én nagyon szivelem.

GYÖNGYÖS
E tolvajjal kivész a báj a Balatonból.

(Kakaskukorékolás.)

LESENCZE
Másodszor szól a molnárné kakasa!

GYÖNGYÖS
Didergek, kis néném. Halandók járnak a ligetben.

LESENCZE
Hess, tova!

GYÖNGYÖS
Hova?

LESENCZE
Átuszunk Somogyba, a nagyberekbe, a vizi liliomokhoz...

GYÖNGYÖS
Vaj’ kinyíltak-e már a tegnapi bimbók? (Lesenczével a tóba el.)

(Vörös hajnali fény.)

NEGYEDIK JELENET.

PIPACS, PARASZTLEGÉNYEK és LEÁNYOK.

(Pipacs az udvari bolondok jelmezében, jobbról bevezeti a parasztokat. A legények közül többen puttonyt visznek a hátukon, a leányok kosarat a karjukon. Néhányan virágfüzéreket hoznak, amelyekkel később fölékesítik a királyi sátrat. Mások a sátor elé hintenek virágot.)

PIPACS
Egy, kettő! Egy, kettő! Halkan lépdeljetek, ti bivalyborjúk, - lebegjetek, osonjatok! Képzeljétek, hogy malacot megyünk lopni az espereshez. Állj! Itt a király sátra. Előre, patkós nimfák - aggassátok fel a virág-hurkákat... (A többieket rendbe taszigálja.) Sorakozz! Mit akarsz itt a szoknyák közt, te bölömbika? Takarodj a felekezetedhez! (Egy leányhoz.) Te meg gyere előbbre, löllei istennő. Vakok közt félszemü a király, rücskösök közt pösze a Vénusz... Érzéssel énekeljetek és taktust tartsatok! Mintha a komp lapátját húznátok - egy, kettő! Megadom a hangot! (Énekel.) Sol-mi-re-dó!... (Szól.) Ez az! (Énekel.) Dó!

(Karének.)

Benigna, édes Benigna
Jer a patakhoz velünk,
Nyár van és a pataknál
Száz violát szedünk.

Benigna, édes Benigna
Jer a ligetbe velem,
Ott holdvilágos éjjel
Száz édes csók terem.

Benigna, édes Benigna
Mért voltál oly kevély?
Zengő daru-fogatján
A nyár, ím, útra kél.

Köd ül a patak partján,
Az erdőn szél fütyül,
Benigna, édes Benigna,
Most sirhatsz egyedül!

ÖTÖDIK JELENET.

ELŐBBIEK, MÁTYÁS, ISTÓK.

MÁTYÁS
(Vadászruhában, Istókkal kilép a sátorból.) Ezüstös éjjel Benigna nevével aludtunk el; illő, hogy arany hajnalon is vele ébredjünk.

PIPACS
(Magában.) Sovány hálótárs!

MIND
Éljen a király!

MÁTYÁS
A nótát köszönöm, de aki királynak szólítja Mátyás diákot, azt diszgráciával sújtom. Tudós Pipacs, magyarázd meg e jámbor népnek, hogy mi a diszgrácia.

PIPACS
Diszgrácia latin szó és magyarul huszonöt botot jelent. Azt hiszitek, ha most királynak érezné magát Mátyás, akkor ilyen rongyon szedett néppel társalogna, mint mi vagyunk?

MÁTYÁS
Ha elvégezték a munkájukat, süttess nekik ökröt az erdő szélén - s az ökör legyen hálás szívem tolmácsolója.

PIPACS
Induljatok a szőlőbe! Egy, kettő! Este udvari bált rendezünk a pagonyban s aki az olasz udvari etikett szerint tud kurjantani, az kap egy dézsa bort.

(Parasztok, az előbbi nótát énekelve, jobbra el.)

MÁTYÁS
Fölkeltek már az urak?

PIPACS
A sátrukban alusznak a tegnapi ivás után és a sátorponyva dagad s apad a horkolásuktól.

MÁTYÁS
Állítsd őket talpra!

PIPACS
Majd oldalba bököm őket az apostoli király nevében. (A hátsó sátorba el.)

MÁTYÁS
Istók, egy korty forrásvízre szomjazom!

ISTÓK
Hozom, felséges uram! (Jobbra elszalad.)

MÁTYÁS
A nagy Pánra mondom: oly jól érzem magam, mint egy görög isten, ki Árkádiában csavarog és élvezi a naplopás költészetét. Újból megszerettem itt az életet s az embereket.

HATODIK JELENET.

MÁTYÁS, KINIZSI.

KINIZSI
(Levéllel kezében jobbról jön.) Jó reggelt, szép uram! Megmondhatnád nekem, fölkelt-e már Mátyás király?