KIVÁNDOROLT MAGYAROK NYOMDOKAIBAN

Első rész

írta:

Király Zoltán

’Sultanius du Roi’

Publio Kiadó

2016

Magyarnak születni, azaz menni vagy maradni? S ha menni, mégis hova, s miért? Mi hajt, mi késztet, hogy elhagyd a hazád? Netán mi az, ami elűz? S mi az, ami esetleg visszahoz? Magyar Föld, vagy külhon? Kinek mi a haza, s vajon mi az otthon?

Ezen kérdések foglalkoztattak, melyre választ kaphatunk ebben a könyvemben.

Választott ország: Magyarország

Király Zoltán vagyok, de ilyen nevű személyekből rengeteg van. Azért, hogy megkülönböztethető legyek, egy írói nevet választottam, ez pedig Sultanius du Roi.

A Zoltán név a török Sultan szóból ered, valamint az „-ius” végződés is igen megtetszett, ezért is esett a választás a Sultanius névre. Egy finn barátom nevezett így egyszer, azóta ez a név személyem részéhez tartozik. A Roi pedig francia szó, jelentése király. Mivel a vezetéknevem Király, és imádom a francia nyelv ékességét, a családi nevemet franciára fordítottam le, és összeolvasztottam a keresztnév törökösített-latinosított változatával. Így született meg a ’Sultanius du Roi’ írói név.

1983 december 5.-én elvállaltam a küldetésem, némi bizonytalanság és huzavona után beláttam, hogy a fejlődéshez valóban tanulni kell, valamint hogy a leckék sorozatai tesznek minket erőssé, a tapasztalataink pedig jó esetben bölccsé. Ezen a napon leküldtek a Földre, pedig elleneztem, harcoltam ellene foggal-körömmel… De miért is? Ha fent maradtam volna az égi biztonságban, nem tapasztalhattam volna meg a földi létet. Rendben, küldjenek le! De akkor legyen értelme az ottani létnek! Valóban fejlődni és tanulni szeretnék odalent!

De hol, milyen körülmények közt kezdjem ezt a földi létet? Milyen kontinensen, milyen országba szülessek? Milyen kultúrkörben éljek, s mely nyelvet beszéljem?

Azt mondják, nem véletlen, hogy hova születünk meg. Mindennek oka van, mint annak is, amiért magyarnak születtünk, legyen az Magyarország államhatárain belül, vagy azon túl.

Ahol most élünk, ott van dolgunk. Magyarországon születtem, Gödöllőn nőttem fel. Nekem itt vannak a gyökereim, és innen indul ki az élettörténetem, mely eléri Ausztráliát, Skóciát, s végül Németországot.

Magyarok, honfitársak! Sokan elhagytátok az óhazát, az anyaföldet, ami életet adott nektek. Én is egyike vagyok közületek. Megvolt rá az okotok, hogy miért. Ekkor tettem fel a kérdést, miért? Miért hagyták és hagyják el az országot ilyen sokan? Mi az ok? Mi az okozat? Kint jobb? Vagy rosszabb, és hazatérnél? Ha eljön az utolsó óránk, hol veted le földi tested? Mit tekintesz hazának? Ha kint vagy, kérdezlek, megérte? Hogyan vélekedsz Magyarországról? Mi az, ami zavar benne, és mi az, ami elbűvöl? Itt vagy ott?

Kérdések fogalmazódtak meg bennem, amire keresem a választ. Egyrészt Tőletek! Tőletek, kedves honfitársak! A legfontosabb kérdés a „miért”?

Lássuk, milyen válaszokra bukkanunk.

ELŐSZÓ

Kezdjük talán azzal, hogyan is született meg ez a könyv, hogyan jött az ötlet, hogy írásba kellene foglalni a kivándorolt magyarok élettörténetét.

Egyik nyári délután egy dokumentumfilmben mutatták be az Amerikai Egyesült Államokba kivándorolt emberek életét, hogy milyen nehézségeken mentek keresztül, mi késztette őket hazájuk elhagyására, valamint hogy mit értek el az új hazájukban.

Ekkor arra a következtetésre jutottam, hogy nagyon sokan hagyták el Magyarországot is, és ez a folyamat a mai napig tart, így érdemes és ajánlatos lenne felméréseket végezni a kint élő magyarok körében. Az egyedi, személyes történetek pedig kiválóan érzékeltetik a valóságot.

Az első kivándorlási hullámmal leginkább óceánjáró hajókkal jutottak ki az Ígéret Földjére, az európai migránsok hamburgi, illetve brémai kikötőkből indulva hagyták maguk mögött az öreg kontinenst, Európát.

A régi Magyarországról az 1860-as években vette kezdetét a kivándorlás folyamat, ami a hajótársaságok megjelenésével fokozódott. Az 1890-es években, valamint a századfordulón tömegessé vált a migráció, akkori statisztikák szerint 1910-1913 között majdnem másfél millió ember hagyta el szülőföldjét.

Az 1870-es években még leginkább csak kézművesek és iparosok vándoroltak ki Amerikába, a századforduló után azonban már földművesek és mezőgazdasági munkások tömegei hagyták el az országot. Leginkább fiatal férfiak szánták el magukat a kalandos útra, később azonban a családegyesítés miatt a nők létszáma is megugrott.

Az eddig egyszerű körülmények között élő munkásokat nagyon megviselte a több hetes hajóút, nem voltak hozzászokva a zsúfoltsághoz, valamint a higiénia is hagyott némi kívánni valót maga után, ami miatt többen betegek is lettek.

A bevándorlókat szállító óriási hajók a New York mellett elterülő Ellis Island kikötőibe futottak be, ahol a feltorlódás elkerülhetetlenné vált.

Az érkezés után a mindenki által rettegett orvosi vizsgálatra került sor, ugyanis ez döntötte el a további tartózkodás lehetőségét. A betegeket a bevándorlók kórházába irányították, a munkára teljesen alkalmatlanokat pedig visszatoloncolták.

Az Amerikába kivándorlók egy része azonban visszatért az anyaországba, ez részben a változó amerikai gazdaság állapotának, részben pedig családi okoknak tudható be.

Az első világháború, valamint a Trianon okozta sebek miatt azonban újabb migrációs hullám alakult ki, amit a második világháború kibontakozása még jobban erősített.

A következő kivándorlási hullám az ’56-os forradalom leverése után érte el tetőpontját, amit a később kialakult kommunizmus sem enyhített.

A Szovjetunió felbomlása után némi mérséklődés volt megfigyelhető, azonban újra erősödni kezdett a kivándorlási vágy az ezredforduló környékén. Napjainkig észlelhető és érzékelhető a magyar lakosság elvándorlása, melynek okaira kerestem válaszokat.

A következő kérdésekre szerettem volna valós válaszokat kapni:

Mi volt az oka a kivándorlásnak, milyen nehézségekkel találta szembe magát az illető külföldön a megérkezés után, sikerült-e beilleszkednie az adott ország társadalmába, beteljesedtek-e a vágyai, tervez-e valaha visszatérni szülőhazájába, és még lehetne sorolni.

A kutatómunkámban résztvevők hozzájárulásukat és beleegyezésüket adták történetük és képük könyvemben való megjelentetéséhez.

Szeretném hangsúlyozni, hogy a résztvevők csupán a véleményüket és az élettörténetük egy részét osztották meg ebben a könyvben, s mivel a vélemény kinyilvánítása szabadságot élvez, azt elítélni, s honfitársainkat negatívan megpecsételni nem méltó dolog. Mindenkinek sajátosan alakul az élete, azok, akik elhagyták a hazájukat, jó okuk volt ezen döntésük meghozatalában.

Néhány élettörténet bemutatásánál felbukkannak emocionális töltések, melyek néha egymást követő felkiáltójelek sorozatában nyilvánulnak meg, ezeket meghagytam, mert ezen írásjelek visszatükrözik az érintett személyek érzelmi állapotát, valamint az új-és az óhazához fűződő viszonyát.

Szintén érintetlenül hagytam a magyar nyelv szlengjeit, valamint az írásokban néha-néha előforduló idegen szavakat, kifejezéseket is, melyek egy adott ország mindennapi nyelvi eszközeinek egy részét képezi, s ami az anyanyelvbe is elvétve belopja magát.

Ha ezeket nem hagytam volna meg, ha erősen ragaszkodtam volna a szigorú irodalmi nyelvezethez, akkor mindezen érzelmi töltések, az egyének gondolatvilága talán nem került volna ennyire valóság közeli kifejezésre, és csupán „megszépített” történetek születtek volna meg.

Ebben a könyvben azonban az életről írok, magyar honfitársaink életéről külhonban.

HIPOTÉZISEK, FELTÉTELEZÉSEK A KIVÁNDORLÁS FOLYAMATÁRÓL

Mit várok a felméréstől? Milyen válaszokat várok? Helyesek-e a feltételezéseim, vagy éppen nem mutatnak valós képet?

Az alábbi kérdésekre keresem a választ, melyek a következő oldalakon kerülnek ismertetésre.

A felmérésben részt vevők nemek szerinti megoszlása:

Feltételezem, hogy a férfiak és nők közötti megoszlás nagyrészt azonos, azaz 50-50 százalékos lehet. Csupán néhány százalékos eltérés várható, maximum 10%-os különbséggel, azaz a következő megoszlás feltételezhető: 40% férfi, 60% nő, esetleg fordítva. Hogy ez valóban így van-e, a következő ábráról kiderül.

Az elvándorlás oka:

Mint minden folyamatnak, ami elkezdődött és a mai napig is tart, van oka. Az elvándorlás egy hosszú folyamat, melynek nyomós oka kell, hogy legyen. De mi lehet ez az ok?

Feltételezem, hogy elsősorban anyagi, megélhetési okok húzódnak meg a háttérben.

Az életkor megoszlása:

Következő kérdésem az életkor százalékos megoszlásával kapcsolatos. Nagy arányban vannak talán a fiatal, inkább pályakezdő diplomások, akik harminc év alattiak? Feltételezem, hogy igen.

A kivándorolt magyarok lakóhelye:

Hipotézisem kimondja továbbá, hogy a kivándorolt magyarok többsége leginkább az Európai Unió területén él. Hogy ezen feltételezésem megállja-e a helyét, a következő oldalakon vizsgáljuk meg.

Tanulta-e a nyelvet a kiutazása előtt?

Feltételezem továbbá, hogy egy külföldre készülő magyar nem indul el az adott ország nyelvének ismerete nélkül. Ettől eltérések mutatkozhatnak kivételes esetekben, de a nagy többség tanulta már a nyelvet kiutazása előtt. Hogy ezen hipotézis mennyire állja meg a helyét, a következőkben derül ki.

Vannak-e nyelvi, kulturális problémái?

Feltételezhető, hogy akadnak nyelvi, esetlegesen kulturális nehézségek, azonban ezek nem számottevőek. Valamilyen szinten a magyarok integrációja sikeresnek vélhető, hiszen földrajzi helyzetünket is tekintve elengedhetetlen legalább egy idegen nyelv ismerete.

Tervez-e valaha visszatérni szülőhazájába?

Ez egy összetettebb, komplexebb témakör, hiszen itt az egyéni sorsok, életek teljesen eltérhetnek egymástól. Valószínűleg az érettebb korosztály tervezhet esetlegesen végleges hazatelepülést, azonban ez a fiatalabb korosztályban nem valószínű.

Bejött-e a számításuk külföldön?

Akinek nem jött be a számítása, az előbb vagy utóbb, de hazatér. Feltételezhető, hogy a nagy többség megtalálta idegenben a számításait.

Vannak-e idegenben helyi barátai?

Mivel a magyarok az integrációra sokkal hajlamosabbak, elmondhatjuk, hogy ápolnak a helyiekkel némi barátságot. A barátság erőssége azonban egyénenként változó.

Milyen területen dolgozik?

Feltehetőleg nem az orvosi egyetemen professzor, vagy egy hatalmas vállalat vezérigazgatója. Ennek oka leginkább a nyelvi korlátokban keresendőek. Ellenben a vendéglátásban szívesen látott munkaerők, ahol mindig keresettek is. A következő oldalakon kiderül, ezen hipotézis mennyire állja meg a helyét.

Támogatják-e anyagilag az otthon maradottakat?

Ha a kivándorolt egyénnek van hozzátartozója, családja otthon, feltételezhető, hogy anyagi támogatásban is részesülnek. Ez a későbbiekben kerül vizsgálatra.

Sikerült-e beilleszkednie?

Ha valakinek nem sikerül a beilleszkedés, az integráció, az vagy hazatér, vagy más lehetőséget mérlegel. Mivel a magyaroknak az esetek túlnyomó többségében van hova hazatérni, inkább hazatérnek, mintsem radikálisabb eseményekhez csatlakozzanak. Tehát feltételezhető, hogy sikeres az integráció.

A szülőföldjét vagy külföldöt tekinti-e igazi otthonának?

Ez szintén egy összetettebb kérdéskör részét képezi. Ezt nem is lehet igazából egy egyszerű igennel vagy nemmel megválaszolni. Rengeteg tényező játszik szerepet. Viszont feltételezhető, hogy a magyarok jól vannak kint, jobban boldogulnak, ami az „igazi otthon” alapját is képezheti.

Életünk utolsó évei:

Feltételezhetjük, hogy a válaszadók többsége talán az óhazában szeretné leélni utolsó éveit, és ott meghalni. Szintén feltételezhetjük, hogy ezen azonban sokan még nem gondolkodtak el, ami miatt bizonytalan válaszokat kaphatunk csupán.

Vannak-e véletlenek?

Sokan hangoztatják, hogy a kimenetelük nem volt „véletlen”, ennek így kellett történnie. Talán a vizsgáltak körében is számosan vannak olyanok, akik ebben hisznek, és biztosan állítják, hogy egy „felsőbb erő” vezette őket legfontosabb döntéseik meghozatalában.

Ha megválaszthatná, hova szülessen meg, melyik ország lenne az?

Eltérő válaszokat várok. Ha valaki a nyelvi-és a beilleszkedési nehézséget személyisége fejlődési lehetőségének fogja fel, akkor ugyan úgy magyar nyelvterületre szeretne megszületni. Azonban ha ezen nehézségekre mint hátráltató akadályokra tekint, akkor elképzelhető, hogy az egyén inkább külföldön, a jelenlegi országában szeretne megszületni.

Hogy ezek a feltételezések mennyire igazolódnak be, mennyire állják meg a helyüket, minderről a következő oldalakon kaphatunk betekintést, illetve válaszokat.

A VIZSGÁLAT EREDMÉNYEI

A következőkben tisztán látható, mennyire állta meg egy-egy feltételezés a helyét, mennyire áll távol a hipotézis a valóságtól, s hogy mire lehet következtetni ezen adatok elemzése közben.

Nemek százalékos megoszlása a vizsgáltak körében:

Ezen hipotézisem nem igazán állja meg a helyét, mivel azt feltételeztem, hogy a férfiak és nők közötti megoszlás nagyrészt azonos, azaz 50-50 százalékos. Az ábra ettől éles eltérést mutat. A női honfitársaink száma kiugróan magas 84%-al, míg a férfiaké elenyésző, ami csupán 16%-ot tesz ki. Ennek több oka is lehet, mint pl. a nők talán nyitottabbak egy ilyen felmérésre, és könnyebben számolnak be röviden az életükről és osszák meg azt az olvasóközönséggel, mint a férfiak. A nők talán nagyobb érdeklődést mutatnak, közlékenyebbek, de persze a valódi okot nehéz lenne feltárni.

Az elvándorlás oka:

Feltételezésem megállta a helyét, mivel a kivándorolt magyarok többsége anyagi okokból hagyta el a hazáját, ami a következő ábráról is leolvasható. 44% vallja úgy, hogy leginkább a jobb élet reményében hagyta el szülőföldjét, míg 28-28% családi, szerelmi okokból, illetve kalandvágyból és tanulási céllal utazott ki külföldre.

A vizsgálatban részt vevők kor szerinti megoszlása:

Az alábbi kördiagramról leolvasható, hogy nagy számban képviselteti magát a 31-50 éves korosztály. Ezek a vizsgált egyének 76%-át teszik ki, őket követik a harminc év alattiak 16%-al, majd csekély 8%-os megoszlást mutatnak az 50 éven felüliek.

A feltételezésem tehát nem állta meg a helyét ebben a vizsgálatban, miszerint a külföldön élő és dolgozó magyarok többsége 30 év alatti.

A kivándorolt magyarok lakóhelye:

Amint az a következő ábráról leolvasható, a hipotézisem megállta helyét, azaz azon feltételezésem beigazolódott, hogy a külföldön élő magyarok többsége inkább az Európai Unión belül találta meg a számításait.

Tanulta-e a nyelvet a kiutazása előtt?

Arra a kérdésre, hogy a kivándorolt magyarok tanulták-e a nyelvet kiutazásuk előtt, az alábbi ábra ad választ. Nagy részük igen (38%), míg őket követik azok, akik próbálkoztak (33%), azonban 29% egyáltalán nem tanulta az adott ország nyelvét.

Vannak-e nyelvi, kulturális problémái?

A következő ábra megmutatja, hogy a vizsgáltak nagy részének nincsenek sem nyelvi, sem pedig kulturális beilleszkedési problémái. A résztvevők 58%-a állítja, hogy nincsenek ilyen jellegű nehézségei, 25% nem igazán észlel ilyen téren problémát, csupán 17% vallotta úgy, hogy problémát okoz neki vagy a nyelv, esetleg az adott ország kultúrája.

Tervez-e valaha visszatérni szülőhazájába?

A felmérésben résztvevők közel fele, azaz 50%-a bizonytalan a végleges hazatérést illetően. Nem igazán tudja eldönteni, hogy visszatér-e valaha szülőhazájába, vagy végleg külföldön állapodik meg. Ebben szerepet játszhatnak mind az anyagi, politikai, társadalmi és családi tényezők.

Leginkább az érettebb korosztályból kerültek ki azon válaszadók (21%), akik szeretnének életük utolsó szakaszában végleg hazatelepülni. Ezen döntés meghozatalában szerepet játszhat a külföldön esetlegesen hiányzó nyugdíj-és szociális rendszer biztonságának hiánya, valamint a Magyarországon maradt családtagok.

29%-os aránnyal képviseltetik magukat azok, akik nem terveznek hazatérni, mivel külföldön megtalálták a számításukat, valamint ott már családot alapítottak, és nehéz lenne eme „új gyökereket” eltépni. Szerepet játszik döntésükben az eddig már elért egzisztencia, a jelenlegi helyük az adott ország társadalmában.

Bejött-e a számításuk külföldön?

A válaszadók elsöprő többsége 87%-al vallotta, hogy megtalálta a számításait, és valóban megérte elhagyni szülőhazáját.

Vannak-e idegenben helyi barátai?

A beilleszkedés sikerességének egyik fokmérője a helyi barátok számában is megmutatkozik. Csupán 12% vallotta, hogy nincsenek egyáltalán helyi barátai, ez az erős kulturális különbségek, valamint az esetleges nyelvi nehézségek miatt lehet. A résztvevők nagy része, azaz 71% állította, hogy akadnak helyi barátai, ám ők a barátság minőségét helyezték előtérbe a mennyiség helyett. 17% állítja, hogy sok barátja van, ez leginkább a fiatalabb válaszadók köréből került ki.

Milyen területen dolgozik?

A következő ábra megmutatja, hogy a résztvevők fele a kereskedelem, illetve szolgáltatás területén dolgozik, 17% házvezetés, 8% egészségügy, 25% pedig az idegenforgalom, vendéglátás területén tevékenykedik.

Támogatják-e anyagilag az otthon maradottakat?

Arra a kérdésre, hogy anyagilag támogatják-e az otthon élőket, a következő ábra ad választ. A többség 42%-os részesedéssel úgy nyilatkozott, hogy rendszeres támogatást küld haza a családtagoknak. 33% csupán néha, míg 25% nem támogatja az óhazában maradt hozzátartozóit, mivel azok nincsenek ráutalva.

Sikerült-e beilleszkednie?

Talán az egyik legfontosabb kérdés a beilleszkedés. Feltételezem, ha valakinek nem sikerült beilleszkednie, az nem is marad tovább sokáig az adott országban. Persze ennek számosabb radikálisabb végkimenetelét is megismertük sajnos az utóbbi időkben leginkább Nyugat-Európa különféle térségeiben. A sikertelen integráció párhuzamos társadalmak létrejöttét is eredményezheti, ehhez azonban nagyszámú migránsok csoportosulása szükséges egy adott helyen, városrészben. Ilyen jellegű, nagy létszámú csoportosulások azonban nem jellemzők a Kelet-Európából érkezők körében. Mivel a kelet-európaiak keresztények, és zömében európai értékeket vallanak, nem jellemző ezen bevándorlók esetleges radikalizálódása.

Mivel hasonló kultúrkörből érkeznek a magyar bevándorlók, alig feltételezhető integrációs nehézség. Ez szépen leolvasható az alábbi ábrából is, melyen látható, hogy a résztvevők 79%-a vallja úgy, hogy sikerült beilleszkednie, 17% azt a választ adta, hogy „úgy ahogy”, csupán 4% gondolja, hogy nem sikerült beilleszkednie, ami az erősen eltérő kultúrákból eredeztethető.

A szülőföldjét vagy külföldöt tekinti-e igazi otthonának?

A megfelelő, kielégítő életminőséghez tartozik az „otthon” fogalma. Ha valaki nem érzi otthon magát az adott országban, az hosszabb távra valószínűleg nem is tervez.

A válaszadók 37%-a a szülőföldjét, 21%-a külföldöt, 25%-a mindkettőt valódi otthonának érzi, míg 17% hontalannak érzi magát, azaz sem Magyarországon, sem külföldön sem érzi otthon magát.

Életünk utolsó évei:

Számos kivándorolt magyar honfitársunk szeretné utolsó életéveit az óhazában leélni, köztük hírességek is, mint pl. Gábor Zsazsa utolsó kívánságai közé tartozik, hogy Magyarországon szeretne meghalni.

Az ábráról leolvasható, hogy a vizsgálatban résztevők 37%-a szeretne mindenképp az óhazában jobblétre szenderülni, azonban külföldön 17%, míg 46% bizonytalannak tűnik, mivel nem igazán gondolkodott el még ezen a kérdésen, vagy számukra ez teljesen mindegy.

Vannak-e véletlenek?

Azon kérdést, hogy a hazája elhagyása véletlen volt-e, kissé spirituálisabb szempontból elemzem. A vizsgálatban résztvevők 46%-a teljesen biztos benne, hogy nincsenek véletlenek, és látnak mögötte valamilyen „égi” irányítást. 42% közölte, hogy kissé hisz a „felsőbb irányításban”, míg 12% realista, és csak maga kovácsolja a sorsát.

Ha megválaszthatná, hova szülessen meg, melyik ország lenne az?

Látható a bizonytalanság eme kérdés megválaszolása esetén, a megkérdezettek fele nem igazán tudja rá a választ. 38% gondolja úgy, hogy valóban előnyös volt az óhazába megszületni, mert akkor nem lennének most azok a kiforrott egyéniségek, akik. A kezdeti nehézségek, kihívások és akadályok jelentősen segítették őket személyiségük fejlődésében. Csupán 12%-a vallotta úgy, hogy jobb lett volna az új hazába megszületni külföldön, mivel óriási előnyük lenne most.

Mindezen adatok elemzése, valamint a kérdésekre adott válaszok átfogó vizsgálata után, térjünk át az egyéni élettörténetekre!

Kinek mi volt az oka, hogy elhagyta a hazáját? Konkrétan mi hajtotta őt? Vagy éppen mi űzte el?

Milyen ország volt a cél, milyen munkaterületen helyezkedett el, s milyen nehézségei akadtak?

A következő oldalak honfitársaink személyes élettörténeteit és gondolatait mutatják be. Akkor lássuk és merüljünk el bennük, éljük át mi is, amit ők átéltek, érezzük mi is mindazt, amit ők átéreztek, s talán éreznek még mindig, nap, mint nap!

HOFFMANN JÁNOSNÉ TERI

Amerikai Egyesült Államok - New York - Brooklyn

Hoffmann Jánosné Teri vagyok, 55 éves kivándorolt magyar. Nagyon nehéz gyerekkorom volt. Korán elmenekültem otthonról, csak az a baj hogy házasságba, ami persze nem sikerült. Hamar egyedül maradtam egy két éves kislánnyal. Nehéz évek jöttek. Hat év múlva újból férjhez mentem, de sajnos kilenc év után az is véget ért, az alkohol erősebb volt. Így most már két gyerekkel voltam egyedül, ez már kicsit könnyebb volt, megedződtem lelkileg, jó munkám volt, a gyerekeim nem szenvedtek semmiben hiányt. Eltelt hat év és újból rámtalált a szerelem, ami 13 évig tartott és talán a legfájdalmasabban ért véget. Közben elvesztettem a munkámat, kaptam még egy lehetőséget az élettől, és most itt vagyok a hazámtól, családomtól távol, de talán révbe érek.

Hogyan jött a külföldi munkavállalás, a kivándorlás gondolata, ötlete?

Munka nélkül maradtam, a barátnőm már régóta itt él kint, ő ajánlotta fel a segítségét, így belevágtam.

Mi volt a legfőbb oka hazád elhagyásának?

Anyagi, jobb megélhetés.

Mióta élsz/ dolgozol kint?

2013 szeptember 11.

Milyen ország(ok)ban éltél eddig?

Németország.

Magyarországról honnan jössz pontosan, milyen megye, város?

Baranya megye, Komló.

Tanultad-e a célország nyelvét otthon kiutazásod előtt?

Próbálkoztam.

Bejött-e külföldön a számításod, megérte?

Igen megérte, azt kaptam, amire számítottam.

Tervezel-e valaha visszatérni Magyarországra?

Igen.

Mit csinálnál másképp?

Hamarabb elindulnék, de Európába.

Vannak-e nyelvi, kulturális, ill. beilleszkedési problémáid?

Csak nyelvi problémám van, de segítőkész mindenki.

Vannak-e idegenben helyi barátaid?

Igen, vannak.

Milyen területen dolgozol?

Házvezetőnő vagyok egy családnál.

Támogatod-e a hazádban maradt családtagjaid anyagilag?

Igen.

Milyen gyakran látogatsz haza?

Imádom a hazámat, és ha akadna munka, azonnal hazamennék.

Mi az, ami NEM tetszik az új hazádban és mit lehetne ellene tenni?

Meg vagyok elégedve.

Milyen kezdeti nehézségekbe ütköztél a megérkezésed után?

Csak a nyelvtudás hiánya jelentett akadályt, de sok segítőkész ember él itt.

Sikerült-e beilleszkedned?

Igen, és egyre jobban megy.

Magyarországot vagy külföldöt tekinted IGAZI otthonodnak?

Magyarországot.

Nagyon sok kivándorolt magyar szeretne élete végén Magyarországra visszatérni és az óhazában meghalni. Te hol szeretnéd ezt?

Magyarországon.

Mit üzennél a külföldön élő magyaroknak?

Ne felejtsék el, honnan indultak.

Mit üzennél a külföldre készülő magyaroknak?

Kitartás, az elején iszonyú nehéz, de aztán egyre jobb lesz.

Mit üzensz az óhazában maradt magyaroknak?

Hiányoznak.

Ha magaddal vihetnél egy személyt külföldre, ki lenne az?

A nagyobbik unokám.

Gondolod, hogy a hazád elhagyása véletlen volt? Látsz mögötte valami égi tanítást, irányítást?

Úgy gondolom, hogy minden okkal történik.

Kérlek, oszd meg velem egyéb gondolataidat, ami eszedbe jut!

Szeretem a hazámat, a családomat, a barátaimat, nagyon honvágyam van, de csak sajnos így tudom fizetni a jelzáloghitelemet és segíteni a családomat, ez nagy áldozat, de megéri!

SZENTE OTTILIA

Németország, Moosburg an der Isar

Erdélyben, Székelyudvarhelyen születtem, 39 éves vagyok. Orvosi asszisztensnőként dolgozom. Imádok utazni, más kultúrákat és embereket megismerni. Őszinte, érzelemgazdag nő vagyok. Érdekel minden, ami emberekkel kapcsolatos, legyen az egy betegség, művészet kultúra.

Hogyan jött a külföldi munkavállalás, a kivándorlás gondolata, ötlete?

Párkapcsolatom általi döntés volt.

Mi volt a legfőbb oka hazád elhagyásának?

Párkapcsolat, kaland, jobb életkörülmények, nyelvtanulás.

Mióta élsz/ dolgozol kint?

2010 óta élek kint.

Milyen ország(ok)ban éltél eddig?

Erdély, Románia.

Tanultad-e a célország nyelvét otthon kiutazásod előtt?

Igen, tanultam.

Bejött-e külföldön a számításod, megérte?

Igen.

Tervezel-e valaha visszatérni a hazádba?

Igen, Erdélybe.

Mit csinálnál másképp?

Fiatalabb koromban jönnék külföldre, de két idegen nyelv ismeretével.

Vannak-e nyelvi, kulturális, ill. beilleszkedési problémáid?

Eleinte volt a bajor nyelvi dialektus miatt.

Vannak-e idegenben helyi barátaid?

Igen, van egy-pár, inkább kollégák.

Milyen területen dolgozol?

Egészségügy.

Támogatod-e a hazádban maradt családtagjaid anyagilag?

Igen.

Milyen gyakran látogatsz haza?

Három havonta.

Mi az, ami NEM tetszik az új hazádban és mit lehetne ellene tenni?

Az nem tetszik, hogy mindenkit beengednek, szelektálni kellene, mint a régi időkben, bizonyos feltételekhez kötni az itt tartózkodást.

Mi az, ami tetszik az új hazádban minden alkalommal, amikor visszatérsz?

A tisztaság, és hogy senki sem irigy, ilyesmire gondolok.

Sikerült-e beilleszkedned?

Igen, teljesen.

A hazádat vagy külföldöt tekinted IGAZI otthonodnak?

Szülőhazámat, Erdélyt.

Nagyon sok kivándorolt magyar szeretne élete végén hazájába visszatérni. Te is?

Hazatérek, otthon építkezünk.

Mit üzennél a külföldön élő magyaroknak?

Bármerre vitt a sors, vár az ősi föld, szívedben megmaradsz piros, fehér, zöld!

Házad mindenhol lehet, de hazád csak egy van! Egy percig se feledd, hogy magyar vagy, mert ha nincsen gyökered, elvisz a szél mint kósza lombot idegen földön, testvértelen leszel, hiába értenéd, beszélnéd más népek nyelvét.

Mit üzennél a külföldre készülő magyaroknak?

Ha hited, célod, kitartásod van, mindened megvan. Ha tudják az adott ország nyelvét minimum középfokon, akkor sokkal könnyebben megy minden.

Mit üzensz az óhazában maradt magyaroknak?

Hol bölcsődet ringatták, hol őseid sírjai domborulnak, csak oda fogsz mindig visszavágyni szíved legmélyén, bármilyen jól menjen sorod idegen országban. Tisztelet nekik is, mert a nehezebb részt vállalták!

Ha magaddal vihetnél egy személyt külföldre, ki lenne az?

Wass Albert költőt, írót. Igaz már nem él, de így sosem feledném el, honnan indultam.

Gondolod, hogy a hazád elhagyása véletlen volt? Látsz mögötte valami égi tanítást, irányítást?

Semmi sem történik ok nélkül... bár az életedet te irányítod, a sors sokszor utat mutat hozzá.

Kérlek, oszd meg velem egyéb gondolataidat, ami eszedbe jut!

A lelki nehézség nagyobb akadály, amikor elszakadsz szülőhazádtól, szüleidtől, barátaidtól… Ha a bizonyítványaidat nem ismerik el az elején, ez újabb lelki teher, hisz otthon ha vezető pozícióban dolgoztál és külföldön takarítani, mosogatni kell (nekem nem kellett, szerencsém volt) azt nehéz feldolgozni…

Minél hamarabb sajátítod el az adott ország nyelvét, annál előbb kaphatsz jó állást.

A hidegség, ridegség, gyanakvás a németek részéről idővel enyhül, ahogy megismernek téged, ők is kibontakoznak, megnyílnak és az udvarias „Grüss Gott” átvált „Hallo”-ba vagy tegezésbe.

LÁSZLÓ ESZTER

Amerikai Egyesült Államok - New York

László Eszter vagyok, 58 éves, Budapesten születtem, de borsodi kisvárosban nőttem fel. Szüleim gyári munkások voltak. Kertésztechnikusként dolgoztam a városban. Két fiúgyermeket neveltünk. Boldog, vidám ember vagyok, s voltam mindig. Baráti összejövetelek, kirándulások, nyaralások színesítették hétköznapi életünket.

Hogyan jött a külföldi munkavállalás, a kivándorlás gondolata, ötlete?

30 évi házasság után a férjem talált egy fiatalabbat. Így egyedül maradtam, amit nagyon nehéz volt feldolgozni. Ismerősöm dolgozott New Yorkban, s hívott, egy percig se gondolkodtam. Kár, hogy már 50 éves voltam!! Jó lett volna hamarabb…