© Térey János jogutódja, 2025

© Jelenkor Kiadó, Budapest, 2025

Minden jog fenntartva

Borítókép © Antal Csaba, 2025

A borító Antal Csaba díszlettervének (Lót. Szodomában kövérebb a fű, 2019, Örkény Színház) felhasználásával készült.

ASZTALIZENE

színmű három tételben

Budán lakni világnézet.

Márai Sándor

…Sas-hegyre néző kilátással.

Örkény István

személyek

Kálmán, baleseti sebész a Szent János kórházban

Alma, Kálmán felesége, ügyvéd

Győző, a White Box étterem tulajdonosa

Mariann, Győző felesége, kozmetikus

Delfin, szoprán, az Operaház magánénekesnője

Krisztián, belsőépítész, díszlettervező

Henrik, operakritikus

Zsuzsi, pincérnő a White Boxban

Roland, pincér a White Boxban

A diszpécser hangja

Zsuzsi és Roland 20-25 év körül, a többiek 25 és 40 év között. Játszódik Budapesten, a kétezres évek közepén. Februári nap, szombat, késő délutántól hajnalig.

Megszakításokkal szimfonikus vagy kamarazene szól, olasz operák intermezzói, illetve swing, vokális részek nélkül. A darabnak nem lehet eredeti zenéje. A zene „hallható” a szereplők számára, de általában a hangzó aláfestéstől függetlenül cselekednek, magyarán: nem hagyják sodortatni magukat a zene által. Delfin nem énekelhet. Senki sem dohányozhat. Szünet nélkül játszandó

(I. ALLEGRO)

(Győző kávéház-étterme, a White Box a budai Királyhágó téren. A belmagasság harmincas évekbeli épületre utal. Lounge-jelleg, biztos ízléssel, ötcsillagos finomságokkal. Csupasz parketta. Bárpult, két asztal és jobbszélen egy kerekasztal, fehér damasztabrosszal terítve, lámpákkal, borospoharakkal. Körben bőrhuzatú kanapé. A szemközti falon fekete tábla, rajta krétával a heti ajánlat. Hátul a főbejárat szélfogó függönnyel, ablakokkal a térre. Két tálalóasztal lámpákkal. A sarokban a pénztárgép képernyője, telefonkészülék. Jobboldalt borszekrény. Karcsú, dizájner ruhafogas. Balra lengőajtó a konyhába. Jobbra ajtó a mosdóba körablakkal, közvetlenül mellette benyíló: bejárat Győző irodájába. A mosdó ajtaja fölött aranyszínű védnöki tábla a falon, továbbá az étterem által kapott díjak bekeretezve. Pazar kristálycsillár, amely még nem gyulladt föl, ragyogó falikarok. Hat óra körül. Győző, Roland)

1

Győző

Tavaly mindenki meghalt.

Mindenki, aki dísz volt a fenyőfán,

És mindenki, aki fenyő volt.

Egyházatyák, tábornokok, királyok;

Bírók, ombudsmanok, házmesterek.

Roland

Majdnem mindenki meghalt:

Lejött a szerről vagy ráállt a szerre;

Egy biztos: váltott. Egész másmilyen.

Győző (kipillant az ablakon)

Pásztázom a szomszédaimat.

Száz kilométeres széllökések

Borzolják a platánjait, de virul

A csinos Joliot-Curie tér.

Roland

Teneked Joliot-Curie tér, de nekem nem.

Győző

Teneked, persze, Királyhágó tér,

Mert te nyolcvanötös vagy;

Pesti, és nem budai… Friss hír,

Szemben a Manréza bezárt.

Őszintén sajnálom, komoly ellenfél volt.

De vajon mért zárt be?…

Ha nincs védelmi pénz, nincs védelem?

Csak nem a hübrisz okozta a vesztüket?

Elszálltak az első körben?…

Volt az étlapjukon kaviáros

Fügesaláta. Az árképzésben

A csillagos égig… A túlzás betegít.

Roland

Pedig eszményi sarokház.

Az volt korábban a Diaszpóra, nem?

Győző

Az semmi, de

Ez volt anno a Szegfű étterem,

S eddig még minden néven megbukott.

Csupa csüggesztő tapasztalat.

Roland

Látványosan omlott össze a szép Oregano.

Pedig ők nyitva voltak reggelig,

Élőzene, és minden, ami

Szemnek, szájnak ingere –

Mígnem összeesküdtek

Ellenük a lakók. Tiszta

Öregek otthona, nem?

Győző

A Tora-Bora bár, az a régi.

Roland

És belehúzott a Bazsalikom…

Megbízható második vonal.

Épp csak megvan a Café Autodafé:

Az olyan füstös, neosznob hely,

Égőszemű, tizenéves géniuszokkal…

Gyűlölöm a tizenhat éveseket.

Magamat is rettentően gyűlöltem,

Amikor tizenhat éves vadzseni voltam,

Képzőművész, és szinte szerény…

Mégis, mit szólsz hozzá, milyen év volt?

Győző

Úgyszólván mindenki meghalt.

Kiveszett a fölösleg,

Kiveszett a kemény mag,

A kaszás minden vonalon aratott.

Roland

A veszteséglista komoly:

Futballedzők és karaoke-sztárok,

Mesemondók és alvállalkozók.

Győző (az ujjain számol)

Baritonisták, filozófusok,

Államtitkárok és miniszterek.

Roland

Nem mindennapos halálozás.

Győző

Többé-kevésbé mindenki halott – iszonyú év!

De mi élünk, gyászban, bár sima arccal;

Tervet szőve az új életről.

Roland

Majdnem mindenki meghalt, csak mi nem.

Győző

Tavaly mindenki meghalt, és tavaly

Mindenki megvolt: mindenkinek.

Megvolt, húztunk egy strigulát.

Nekem meglett ez a pompás

Ingatlan, a White Box,

A Rolandnak meglett ez az állás:

Fizetőpincér, nálam, a White Boxban!

Roland

Hát szóval, mégis remek év, vagy nem?

Győző

Emlékezz, mennyire döglött környék volt,

Lassacskán indult be, de aztán…

Aztán jött a szüret, aztán tarolás.

Megcsörren a vezetékes készülék. Győző fölveszi

Győző (a telefonba)

Rendben. Értelek. Szia. (Rolandnak) Mariann nem jön;

Megmakacsolta magát. Beüzent,

Hogy nincs szitter mára. A Bianka beteg,

Patrícia nyűgös. Mariann nem mozdul ki,

Ha járvány van; köd nehezíti a közlekedést,

Meg egyébként sincsen kedve:

Sokan vannak az utcán,

Fölvonulások, atrocitások, miegyéb.

Roland

Sajnálom.

Győző

Tavaly mindenki meghalt,

Félig vagy egészen. (kipillant az ablakon)

Kálmán például félig.

Kutat és keres egyre,

Mint a levél erein végigszaladó ujj;

Az újév terepén

Szeretne kiigazodni:

Ki kicsoda elseje után, s ki volt azelőtt.

Ha újév, akkor lelkifurdalás.

Roland

Volt néhány ügye, hallottam.

Ugye, Donner Kálmán,

Aki a János kórházban sebész?…

Győző

Elég jó sebész.

Iskolatársam volt a Toldyban,

Eggyel alattam kábé, kettővel?

Roland

A feleségével szokott idejárni.

Győző

Szokott volt. Alma. Komoly nő.

Megvan a maguk baja. Válnak.

Roland

Na mesélj.

Győző

Kérlek szépen, Szent Istvánkor

Ő volt ügyeletben.

Jött a vihar. Tizenegy tájban

Bevittek hozzá egy nőt,

Aki autóval fának ment a hegyen.

Roland

Kicsodát is?

Győző

Delfint. Láttad már, Roli,

Emlékszel rá: nagydarab, vörös.

Elég érdes modora van.

Az operában énekel,

Nem az a kimondott isteni díva,

Inkább kegyetlenül közepes.

Egyszer, bizalomból ráosztották

– Linzben vagy Grazban? mit tudom én… –

Ráosztották Csocsoszánt,

De bebukta. Sok volt neki Puccini,

Vagy legalábbis Csocsoszán.

Az első szériát leénekelte,

Köszönték szépen, és hazaküldték,

Oda többet nem hívták.

Koncentrálj: vacsorázott egypárszor

A 44-esnél… Szarvasgomba-rajongó.

Roland

Az a Zsuzsi asztala.

Aha, emlékszem, persze. Előfordult,

Hogy visszaküldte a mártást.

Győző

…Szóval, autóbaleset. Meséltem,

Nem kellett kiskanállal összeszedni,

De tényleg megjárta szegény nő:

Bordatörés, jobb csukló, miegyéb;

Nem részletezem.

Kálmán összeragasztotta,

És pár nap múlva lett is köztük valami:

Valami… sz-sz-szimpátia.

Roland

És ilyen gyorsan fölépült a nő?

Győző

Fölépült, hogyne, fölépült,

Mint aki tudja a törvényt:

The show must go on.

Újabban szombatonként idejár.

Roland

Aha, megvan. Nem kimondottan az ízlésem…

Általában egyedül kezdi az estét;

És kicsit mohó.

Szünet

Győző

Tartott összvissz négy hétig az egész;

Kálmán, becsületből, töredelmesen

Vallotta be otthon a félrekefélést;

Rövid és hervasztó szívügy…

Nem biztos, hogy élete

Legjobb döntése volt.

Roland

Hogy elmesélte?

Győző

Nem. Hogy megdöntötte Delfint.

Alma abban a percben hagyta ott.

Különbözőek a földön

A megtöretés útjai… Neked

Kis pofon, neki nagy pofon.

Nem is találkoztak azóta.

Most úgy tűnik, Kálmán egyedül van,

És nagyjából meghalt – odabent.

Nem látszik az arcán, de belül megtört;

Csak lélekben döglött meg, egyébként

Két lábon jár, rendel, vacsorázik.

Tudod, én tartom benne a lelket,

Már amikor ráérek, telefonon…

Három hete nem láttam. Nade mindjárt idejön.

Roland

Foglalt asztalt?

Győző

Neki nem kell asztalt foglalnia nálam.

Tudod, mi a legszebb az egészben?

Alma szabad. És Alma január óta az ügyvédem.

És én imádom Almát. Ez a szép.

2

(Győző, Roland. Jön Zsuzsi civilben. A táskáján lila alapon aranyhímzés, indiai motívumokkal)

Zsuzsi

Szia. Sziasztok. (szétnéz, megpillantja Győzőt) Jó estét.

Roland

Zsuzsikám, elnézted az órát. Hm?…

Szépen összeraktad magad; az tartott eddig? (megsimogatja Zsuzsi frizuráját)

Ki a fodrászod? Mestermű.

Győző

Jó, negyedórát késtél. Nem baj.

Egyenesen otthonról jössz?

Zsuzsi

Nem. Kint voltam a Műjégen.

Roland

Vadászni voltál?

Zsuzsi

Én nem.

Roland

Azt kérdeztem, a vadászösztön

Hajtott, kicsi lány? (megpaskolja Zsuzsi arcát)

Zsuzsi

Korcsolyáztam. A korcsolya egyszerű,

Becsületes sport. Teszerinted nem?

Roland el a konyhába

Győző (metszően cinikus)

Biztosan egyszerű.

Biztos becsületes.

Zsuzsi (hátrébb húzódik)

Te tudod, főnök. (el)

Győző esemest ír. Jön Roland, pezsgősvödörrel. Leteszi egy asztalra a vödröt, fölkapcsolja a csillárt

Roland

Tegnap nálam aludt.

Győző (foghegyről)

Tegnap nálad aludt, és?… (fölkapja a fejét)

Hoppá… Ennyire ügyes vagy?

3

(Jön Delfin, bordó retiküllel a kezében. Egy pillanatra megáll az ajtóban)

Roland (maga elé)

Készül, készül a steakem…

A mi séfünk filozófiája:

„Amikor főzök, nő vagyok.

Az élet termékenyít meg,

És sohasem tudni előre,

Milyen lesz a magzatom.

Ilyen vagyok, kiszámíthatatlan.”

Delfin (Győzőhöz lép)

Szerbusz, Győző.

Győző

Delfin. Erre jártál,

És benéztél? Vagy bonyolultabb? (puszilkodnak)

Delfin (megpuszilja Rolandot is)

Adok egy puszit! Nem jó,

Ha valaki kimarad az osztásból.

Roland

Megtisztel, asszonyom.

Delfin

Kisasszony!… Szerintem tegeződjünk.

Te vagy a Roland, nem?

Roland (biccent)

Yes.

Győző (Delfinnek)

Azt szeretem benned,

Hogy olyan nyitott vagy,

Olyan olvadékony, azt.

Roland (az arcát törölgeti)

Élmény volt, köszönöm.

Delfin (a fogasra akasztja a kabátját)

Megint olyan nyugtalan az utca.

Győző

Nem érdekel. Nem érdekel.

Nem szabad, hogy érdekeljen.

Szűzanya országa vagyunk,

Vagy mi a kő. És? Mi az Isten?

Rám nézve mit jelent ez? Túl sokat nem.

Engem az érdekel elszántan, komolyan,

Hol kapok aromás szarvasgombát

Ebben a Styx partján épült,

Ördögi városban, nem egyéb. Ugye, Delfin?

Delfin

A piacon.

Győző (komor)

De melyik piacon? Nem mindegy.

Delfin

Gyermekded Győző,

Na bújj ide hozzám. Durcás nagyfiú.

Győző

Delfin, kérlek.

Delfin (hirtelen)

Mit láttam a múltkor?

Volt veled egy interjú az Elitben?

Te magazinban mutogatod magadat?

Győző

Miért, szerintem abszolút poén.

Miért, ki legyen ott? A Markovits,

A Bazsalikom tulajdonosa,

Az a leszerepelt, öreg barom, he? (csörög a telefonja)

Most benne vagyok valamiben.

Visszahívlak, Krisztián. (leteszi, és rázza a fejét, mint aki biztosan nem fog telefonálni)

Delfin (élénken)

Az a Krisztián? Az én Krisztiánom? (eltöpreng)

…De miért mutatod meg a gyerekeidet

A pórnépnek, Győző? Az jut eszembe,

Ha megmutatod a világnak a kincsed,

Kiszolgáltatod magad.

Győző

Te is azt műveled vagy tíz éve, talán nem?…

Egyébként… Most is kiszolgáltatom magam.

Én egyvégtében kiszolgáltatom magam.

Egyébként meg… Nem gyönyörűek a lányok?

Delfin

Éppen azért, mert gyönyörűek,

Óvnod kell az arcukat.

Jó, nekem különben tetszett a cikk.

És gratulálok a díjhoz.

Győző (zavart színlelve)

Pontosan mihez is?

Nem tudom követni. Mostanában

Fű-fa-virág kapott valami díjat.

Delfin (kacér)

Valamivel eldicsekedtél abban az interjúban;

Én is milyen vagyok,

Gratulálok, bár nem tudom: mihez is?…

Roland (szolgálatkészen)

Az év étterme,

Különdíj a dizájnért.

Győző (a díjat nézi a falon)

Ne nekem gratulálj. A Krisztiánnak gratulálj.

Pénz nem járt vele, csak a szégyen.

Delfin

Hahaha.

Roland el

Győző (Delfinhez hajol)

És jól vagy egyébként?

Delfin

Aha, jól.

Győző (megérinti Delfin derekát)

Szoktál néha hiányozni… Az élet szép?

Delfin

Biztos szép. Mondják.

Győző (gyorsan)

És most boldog vagy? (kivár)

És ki van most, ha nem titok?

Delfin

Most egy kis csönd van. Egy kis szünet.

Győző

És ki volt legutóbb? Jó fiú volt?

Delfin

Nem mindegy, hogy jó fiú volt,

Vagy nem? Pasi volt. Odatette magát, ahová kell.

Ha éppen tudni szeretnéd, csodaszép fiú volt.

A Vadkacsában voltam, Hanuka-partin…

Győző

Jó nektek: nyolc napon át

Minden nap ajándék…

Delfin

Mondom, imádom a Vadkacsát.

Rengetegen voltak,

Tűt nem lehetett leejteni;

Meghívott egy koktélra, talán

Kettőre, akárhányra, tudod?…

Nálam aludt. Csoda volt. Mese volt.

Azóta is fölhív néha, írogat nekem,

Csak tudod, még nem vagyok

Alkalmas egy komoly kapcsolatra.

Azt mondta, basszusgitáros valahol.

Jön Roland, étlappal, kenyeres kosárkával

Győző (fintorog)

Roland, hiszel a magyar popzenében?

Roland

Én nem hiszek a magyar popzenében.

A magyar popzene halott. (Delfinnek)

Inni mit szabad hoznom?

Delfin

A ház borát, vöröset. Cabernet sauvignon, igaz?

Roland

Igenis. Palack vagy pohár?

Delfin (grimaszol, megnyalja a szája szélét)

És egy marhanyelvet is kérek, Roli.

Roland el. Delfin megvajaz egy szelet kenyeret, beléharap

4

(Győző, Delfin. Krisztián belép, majd megtorpan az ajtóban)

Győző (Delfinnek)

Nagy nő létedre miért

Jársz le olyan igénytelen helyekre,

Mint ez a Vadkacsa, hm?

Delfin

Mit akarsz, Győzi? A Vadkacsa jó hely.

Tíz perc séta az Operától, vérpezsdítő társaság.

Mi bajod van a Vadkacsával?

Győző

Az, hogy lepusztult hodály.

A Vadkacsa, kérlek, egy dohos garázs

A hetedik kerületben.

Delfin

De nekem tetszik. És mindig van ismerős.

Győző

De milyen ismerős? (fitymálóan) A Tercsi, a Fercsi?

A Kacsában mindenki művész,

Fenemód büszke magára,

És hihetetlenül peckesen jár,

Mint a páva. Personally, nem esetem a hely.

Krisztián (közelebb lép Győzőékhez)

Szia, Győző. Á, szia, Delfin.

Roland (jön a borral, leteszi Delfin elé. Győzőnek)

Hú, itt ez a fuvolázó hangú,

Kakastaréj-frizurás,

Nyálas pöcs. – Szép jó estét.

Győző (derékmagasságban integet Krisztiánnak)

Itt a Krisztián.

Krisztián (biccent)

Csaó.

Roland (Győzőnek)

Krisztián lenyom egy tizenöt

Perces szettet. Panaszos szettet

A sztárok mindennapjairól.

Delfin (súgva Győzőnek)

Ez az ember zseni.

Győző (súgva Delfinnek)

Ez az ember kirakatrendező.

Delfin leül a bárpulthoz, sminkel

Krisztián

Arra ébredtem: valaki őszintén,

Százharminc BPM-mel,

Ezerötszáz decibellel

Elektrót hallgat alattam,

S a szomszédja ököllel

Döngeti az ajtaját:

„A kurva anyádat!…”

Csodálatos reggel volt amúgy,

A napocska hétágra sütött.

Soha ennél langyosabb telet,

Gondoltam. Aztán dolgoztam

Egész délelőtt. Hozattam szusit, és mégis:

Megint farkaséhes vagyok.

Győző

Ne olyan sebesen.

Krisztián (ledobja a kabátját egy székre)

Ne olyan sebesen?…

Győző. Győző. Elfelejtetted

A születésnapomat. Vissza se hívtál.

Győző

Születésnapodat?… Mikor is volt, kérlek?

Krisztián

Másodikán. Nem rémlik? (Int Delfinnek) Öt perc, Delfin.

Delfin (távolból küld egy puszit Krisztiánnak)

Édes Krisztián. Beszélünk!

Győző (Krisztiánnak)

Másodikán… Nézd…

Krisztián (crescendo)

Ismersz, tudod, nem vagyok

Kispolgár, a dátumok bolondja,

A szokás betege,

Szerelmes a képmásomba

A forrás tükrén;

Nem bolondultam bele

Az önnön fenoménomba, tudod;

A nagyszerűségem

Igazán szóra sem érdemes,

Nem élek a naptár

Bűvöletében, igaz;

A vidám üzenőfalra

Nem írom ki az ünnepemet,

Meg a többit – de te! de te!

De te mégis megtörtél

Egy gyönyörű hagyományt,

Amely innentől kezdve nem él.

Szünet. Roland halk szusszanással kinyitja a pezsgőt, tölt Győzőnek

Roland (Győzőnek)

A franciák megkarcolják a pohár alját:

Ez felületi feszültséget okoz,

S emiatt pompásan pezseg a nedű…

Száraz pohárban nem habzik a pezsgő:

Kiöblített pohárban kell kóstoltatnunk, ez törvény.

Győző iszik. Jön Zsuzsi, átöltözve. Leteszi Delfin elé a marhanyelvet, majd megáll a háttérben. Delfin enni kezd

Krisztián (indignáltan megismétli)

…Innentől kezdve nem él.

Győző (jelentős fáziskéséssel, Krisztiánnak)

Nem a dátum számít eseménynek:

Az esemény nő dátummá;

De ha dátummá válik,

Azonnal üres lesz. Üres ünnep.

Ez a gondom, kicsi Krisztián.

Krisztián

Szóval az én születésem napja

Teszerinted nem esemény.

Győző

Esemény, de csak egyszeri.

Esemény, de magánügy.

Tudod, intimszféra.

Nem születünk meg

Mindegyik évben, igaz? (Int Zsuzsinak)

Zsuzsi (Krisztiánhoz lép)

Mit szabad hoznom?

Krisztián

Egy sört. Korsó sört, korsó Carlsberget. (fölnéz a táblára)

Jól olvasom? Zöldfűszer-krémleves

Füstöltlazac-csíkokkal?…

Roland el. Krisztián leül. Győző állva marad

Akkor egy krémlevest is kérek szépen.

Mennyi idő, míg elkészül?

Zsuzsi

Negyedóra, uram. (el)

Győző (Krisztiánnak)

Sietsz?…

Delfin (a fejét csóválja. Győzőre)

Nem igaz.

Krisztián (Győzőnek)

Nem sietek különösképpen… (ujjaival dobol az asztalon)

Őszintén elszomorítasz.

Tavaly és tavalyelőtt is,

Tekintet nélkül a fagyra, esőre, viharra,

Fölhívtál, gratuláltál, minden.

Vettél egy könyvet, például

Az azték kultúráról,

Küldtél egy vázát. (kivár)

Nem volt kötelező penzum,

De azért jólesett. (kivár, fölpillant a mennyezetre)

Valld be, hogy nem tetszik

A csillár. Rögtön, az első

Percben tudtam. Az a baj,

Hogy nem hagytam magam manipulálni?

Győző

Te megint projektálsz valamit,

Krisztián?… Kontaminálgatsz,

Konfabulálgatsz? Kérlek alássan,

Énnekem semmi bajom sincs veled.

Jön Roland a sörrel, és leteszi Krisztián asztalára

Krisztián

Komolyan nincs?

Győző

Egészen komolyan.

Krisztián (iszik)

Nekem úgy tűnt, cserben hagytál…

Ez is eljárás, hogy vissza se hívsz?

A gründolási lázban elfeledkezel

A tieidről. A barátaidról. (körbepillant a teremben)

Én terveztem az enteriőrt.

A te enteriőrödet.

Győző

Nos, ami azt illeti, tényleg

Gyönyörűszép enteriőr.

Organikus tér,

Ergonomikus arculat.

Roland (biztatólag)

Még, még, még!

Győző

Ökonomikus szerkesztés.

Csipetnyi bensőségesség is,

Mégis szellős, ívelt vonalú tér…

Három díjat kaptunk rá.

Pardon, kaptál rá, pardon!

Krisztián (a díjakat nézi a falon)

És te mégis elfeledkezel

A születésnapomról.

Roland (maga elé)

Ezúttal az a meglepetés,

Hogy nincsen meglepetés.

Krisztián (Győzőnek)

Bíztam benned, az ízlésedben,

A nagyvonalúságodban,

A te híres, svábhegyi grandezzádban;

De te újabban, számomra ismeretlen okból,

Pökhendin lekezelsz,

Félvállról társalogsz velem.

Győző (nyeglén)

Kifizettelek, úgy emlékszem.

Ne bánts. Te ne bánts. Az a titkom,

Hogy én is nő vagyok belül.

Krisztián

Ne affektálj, légy szíves, nem áll jól.

Győző (Delfinnek)

Ez az ember

Fényvisszaverő felület.

Delfin (Győzőnek)

Ez az ember zseni. Ő felel a háttérért,

Ütközteti és összeolvasztja a víziókat:

A tiédet, az enyémet, a népét…

Győző (félre)

Persze, zseni. Esküszöm, az.

Géniusz, a te színvonaladhoz képest.

Roland (Delfinnek)

Inni hozhatok még valamit?

Delfin (veszi a kabátját és a retiküljét, fölpattan a bárszékről)

Most éppen semmit. Elnézést,

Azt hiszem, rossz helyen parkolok. (el)

Jön Zsuzsi a levessel

Krisztián (félre, Győzőre szögezett szemmel, Zsuzsi felé)

Tipikus magyar mentalitás: vérig sért,

És még ő van vérig sértve utána.

Még ő mondja: „Nő vagyok belül”.

Még soha nem zúzták össze a lelkecskéjét.

Zsuzsi (lopva bólogat)

A krémleves, uram.

Krisztián (végigsimít a haján, asztalkendőt dob az ölébe)

Köszönöm. (magában)

Új hajam van. (Rolandra pillant) Nem tetszett neki.

Rossz esélyekkel indulok

Az éjszakába. De annál elszántabban. (sietve kanalaz)

Győző (üzenetet hagy)

Szia, Alma, majd még próbállak hívni.

Két óra múlva milyen?… Egész este itt vagyok,

De tízre átmennék valahova szembe,

A Tora-Borába akár, jó?…

Alapdolog. Tartsd evidenciában.

Puszi, Győző.

Krisztián (Rolandnak)

A hölgy távozott?

Győző

Nem, csak rossz helyen parkol. Majd visszajön.

Krisztián (az asztalkendővel sietve megtörli a száját)

Egy pillanat. (Rolandnak)

Tartsa az asztalt, kérem. (el)

Győző

Kihűl a leves!

TARTALOM

Asztalizene (részlet)

Jeremiás, avagy az Isten hidege

Epifánia királynő

Szodomában kövérebb a fű

A kiadó jegyzete

A szerző a regény írásakor Térey János Alkotói Ösztöndíjban részesült.

Újdonságaink, eseményeink, valamint kedvezményes ajánlataink megtalálhatók megújult webáruházunkban, a booklove.hu-n!

Felelős kiadó Nagy Boglárka

A Jelenkor Kiadó a Libri Könyvkiadó Kft. imprintje

Felelős szerkesztő Szenderák Bence

A szöveget gondozta Bordás Máté

Műszaki szerkesztő Rochlitz Vera

Borítótervező Féder Márta

Tördelte Kaposvári Franciska

ISBN 978 963 518 034 9

Elektronikus változat:

eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

Készítette Ambrose Montanus

Felhasznált betűtípusok

EB Garamond – SIL Open Font License

Source Serif 4 – SIL Open Font License

Vollkorn SC – SIL Open Font License