A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Peter Hollins / Finish What You Start

In arrangements with PKCS Mind, Inc. through TLL Literary Agency

Independently published, USA, 2018

Fordította

Fehér Zsuzsanna

Szerkesztette

Barsi Nikoletta

Copyright © Peter Hollins, 2018

Hungarian translation © Fehér Zsuzsanna, 2025

Hungarian edition © GLB Könyvkiadó Kft., 2025

Cover design © GLB Könyvkiadó Kft., 2025

Minden jog fenntartva.

A könyv – a kiadó írásos jóváhagyása nélkül – sem egészében, sem részleteiben nem sokszorosítható vagy közölhető, semmilyen formában és értelemben, elektronikus vagy mechanikus módon, beleértve a nyilvános előadást vagy tanfolyamot, a hangoskönyvet, bármilyen internetes közlést, a fénymásolást, a rögzítést vagy az információrögzítés bármely formáját.

GOOD LIFE BOOKS, BUDAPEST

Felelős kiadó Eitner Noémi és Melher Viktor igazgatók

Műszaki vezető Horányi Laura

Főszerkesztő Melher Viktor

Tipográfia Madarász György

Borítót készítette eyelab.design

Elektronikus változat
Békyné Kiss Adrien

ISBN 9789636301385

TARTALOM

BEVEZETÉS

1. FEJEZET
Ne gondolkodj, csak csináld meg

2. FEJEZET
Őrizd meg a lelkesedésed

3. FEJEZET
Készíts szándéknyilatkozatot

4. FEJEZET
A véghezvitelhez szükséges gondolkodásmódok

5. FEJEZET
A halogatás legyőzésének tudománya

6. FEJEZET
Zavartalan zóna

7. FEJEZET
Végzetes buktatók

8. FEJEZET
Napi rendszerek a sikerért

ÖSSZEFOGLALÓ ÚTMUTATÓ

BEVEZETÉS

Mi is jelent pontosan az, hogy befejezed, amit elkezdtél, és végigcsinálod? Talán hallottad már ezeket a kifejezéseket, de mit jelentenek?

Számomra azt jelentik, hogy eléred a céljaidat. Túl gyakran állítjuk azt, hogy megcsinálunk valamit, és egy szerencsés hétvégén talán neki is kezdünk. De a nehézségek, a fáradtság, az unalom első jelére vagy a megsokasodó teendőink okán feladjuk, és a feladat a garázsunkban (mentálisan, képletesen vagy szó szerint értve) pihen az örökkévalóságig.

Ha befejezed, amit elkezdtél, és végigcsinálod, akkor megtöröd ezt a gyakori körforgást, és kezedbe veszed az életed.

Személyes tapasztalataim a megkezdett dolgok befejezésével kapcsolatban igencsak zűrösek. Egy nyáron megígértem magamnak, hogy faragok egy körülbelül harminc centiméter hosszú és nyolc centiméter széles kenut. Ez nem túl nagy, de elegendő kihívás egy olyan embernek, akinek nincs asztalostapasztalata. Az első héten jelentős vájatot csináltam a fatömbömön. A második héten már fájt a kezem, és az új Csillagok háborúja-filmet néztem. A harmadik héten túlságosan lefoglalt a film ismételt megtekintése és a halogatás. A fakenum nem haladt.

De minden alkalommal, amikor a garázsomon keresztül a kocsimhoz mentem, a kenu a lustaságomra és arra való képtelenségemre emlékeztetett, hogy befejezzem, amit elkezdtem. Ez mindaddig megviselt, amíg néhány nyárral később el nem határoztam, hogy befejezem. Valószínűleg kitalálod, mi történt. Az első hét remekül ment, a második hét mérsékelten, a harmadik héten pedig már a kimerültség határán voltam.

Szerencsém volt, hogy nem sokkal ezután megismerkedtem a kísértéskötéssel, ami megadta a lökést ahhoz, hogy befejezzem a kenut. Röviden, mivel a kísértéskötés a későbbiekben fontos téma lesz: A kísértéskötés alkalmazásakor egy kötelező (és nemkívánatos) feladatot azonnali jutalommal kombinálunk. Amikor megvesztegeted magad, hogy keményen dolgozz, hirtelen a megkezdett munka befejezése nem egy hatalmas akaraterő-gyakorlat lesz, hanem valami kellemes dologra való törekvés, ha csak társítással is.

A jutalom, amivel a kenufaragást összekötöttem, a kedvenc lemezeim meghallgatása volt – amire manapság ritkán van idő. Mikor hallgattad meg utoljára megszakítás nélkül az elejétől a végéig a kedvenc albumodat?

Hirtelen egy új világ nyílt meg előttem; ha bármilyen kellemetlen feladatot elég kellemessé tudnék tenni azzal, hogy valami olyannal párosítom, amit élvezek, akkor szinte bármit végig tudnék csinálni. Egy ilyen apró felismerés volt az, ami arra késztetett, hogy az emberi agy ösztönös ellenállása ellenére is tanulmányozzam a véghezvitel és a végrehajtás tudományát. Hogyan tudjuk kijátszani a legrosszabb ösztöneinket, és hogyan tudjuk elvégezni a dolgokat akkor, amikor akarjuk, anélkül hogy a határidő kísértete ott lebegne a fejünk felett? Hogyan tudunk fókuszban maradni, és megtenni azt, ami a legnehezebb – vállalni a legnagyobb kényelmetlenséget?

Szeretném azt hinni, hogy nagyszerű rendszereket találtam ki magamnak, amelyek széles körben, szinte bármilyen kontextusban alkalmazhatók. Sok taktika van ebben a könyvben – nem mindig használom mindet, de nagy részük a legtöbb embernél működik. Mint mindig, ezt a könyvet is magamnak írtam, örömmel tölt el, és büszke vagyok arra, hogy megoszthatom a felfedezéseimet. Remélem, hasznosak, és segítenek abban, hogy pontosan azt érd el, amit szeretnél. Azt is remélem, hogy legalább arra kényszerítenek, hogy időről időre meghallgasd a kedvenc albumaidat – ez már önmagában is nyereség!

1. FEJEZET

NE GONDOLKODJ,
CSAK CSINÁLD MEG

Esther már milliószor gondolkodott ezen. Az elmúlt hat évben zsákutcában érezte magát. Egy irodában ragadt, és arról fantáziált, hogy nem kell a monoton papírmunkával foglalkoznia, nem kell jelentenie egy követelőző főnöknek, és nem kell mindennap bölcsődébe vinnie a kétéves kisfiát.

És pontosan hogyan is kellett volna valóra váltania ezeket a fantáziákat, amikor pénzt kellett keresnie, hogy megéljen a családja? Tudta a választ: úgy gondolta, hogy az otthonában saját sütőipari vállalkozásba kezd.

Ez az egész csak fantázia volt, egy gondolat, amit elővarázsolt, hogy átvészelje a nehéz munkanapokat. De egy nap valami megváltozott benne. Valamilyen oknál fogva végül elhatározta, hogy belevág. Elvégre a sütés volt az egyetlen igazi szenvedélye. Évek óta süteményeket és tortákat sütött a barátainak, akik mind azt mondták, hogy gondolkodjon el azon, hogy vállalkozásba kezd, szóval talán nem is olyan rossz ötlet, nem igaz?

Ez volt az első lépés a sütőüzlet megnyitásához. Egyelőre nem mondott fel a munkahelyén, hanem kéthetes szabadságot vett ki, hogy tesztelje a dolgokat. Először is, gondolta, információkat kell gyűjtenie. Úgy gondolta, végig kell gondolnia ezt az üzleti lehetőséget, mielőtt bármilyen további lépést tenne. Minél felkészültebb, és minél alaposabban megtervez mindent, annál jobb. Szándékában állt utánanézni mindennek, amit egy ilyen vállalkozás elindításáról tudni lehet, a receptektől kezdve a pénzügyek kezeléséig. Azt is eltervezte, hogy interjúkat készít a barátaival és a környékén élőkkel, hogy felmérje a piaci igényeket. Minden kezdett formát ölteni a fejében.

Sajnos azonban, ami a fejében formát öltött, az ott is maradt, és nem talált utat kifelé.

A gondolat, hogy mindent meg kell tanulnia arról, hogyan kell a semmiből elindítani és működtetni egy sütőipari vállalkozást, annyira megbénította, hogy képtelen bármilyen lépést tenni ebbe az irányba. Adók, üzleti bevallások, bérleti szerződések? Ő csak sütni akart!

Amikor a szabadsága elkezdődött, mindig talált más tennivalót, mint amit eredetileg tervezett. A napjait azzal töltötte, hogy kialudta magát, a fiával és „otthoni projektekkel” foglalatoskodott, és a barátaival és szomszédjaival találkozott – és még csak nem is kérte meg őket a marketinggel kapcsolatos dolgokra. Túlságosan aggódott amiatt, hogy ha elkezdene mesélni az embereknek arról, hogy vállalkozást akar indítani, azt gondolnák, hogy a képességeihez mérten túl ambiciózus, és arra számítanának, hogy kudarcot vall, vagy ami még rosszabb: sikert várnának tőle. Nem tudott megbirkózni a fejében kavargó elvárásokkal.

A két hét tehát jött és véget ért, és Esthernek csak annyit sikerült elérnie, hogy kivette a szabadságát. Bár a saját sütőipari vállalkozás vezetésének gondolata folyamatosan ott járt a fejében, amikor visszatért a munkahelyére a szabadság után, ez még mindig inkább csak fantázia volt, mint terv. Volt egy olyan érzése, hogy továbbra is csak gondolni fog rá, még vagy milliószor.

MIT JELENT AZ, HOGY VÉGHEZ VINNI?

Mit gondolsz, mi siklott félre Esther esetében? Képtelen volt fókuszálni? Hiányzott belőle az önfegyelem? A tetterő? Kitartás?

Ha azt mondod, hogy ezek közül mindegyik, akkor valójában csak egyetlen fogalomra mutatsz rá: véghezvitel.

A véghezvitel összefügg az összpontosítással, az önfegyelemmel, a cselekvéssel és a kitartással, de nem szinonimája egyiknek sem. Inkább az összesnek az egésze – egy kicsit úgy, ahogyan azok a nagy japán animerobotok létrejönnek a kisebb egyedi robotrészek összeolvadásából. A Power Rangersben vagy a Voltronban, hogy pontosak legyünk. És ahogyan minden egyes kisebb robot a nagy robot különböző testrészeit alkotja, úgy e négy elem – összpontosítás, önfegyelem, cselekvés és kitartás – mindegyike egy-egy testrésznek felel meg, amely a többivel összeillesztve alkotja a véghezvitel egészét.

A fej: az összpontosítás. A véghezvitelhez összpontosítani kell. Ez a fejhez hasonlít, mert a fókusz az, ami képben tart, a célra szegezi és a tekinteted. A fókusz irányítja a gondolataidat, hogy kitaláld, hogyan vidd véghez az adott dolgot, és a tetteidet az elképzelés szolgálatába állítja. Látod, a véghezvitel nemcsak arról szól, hogy erőfeszítést teszel, hanem arról is, hogy olyan erőfeszítést teszel, amely egyetlen célra összpontosul. Ha összpontosítasz, nem veszik kárba az erőfeszítésed. Amit követünk, az egyetlen irányvonal, tehát amit követünk, az az egyetlen, legközvetlenebb út a cél felé.

Visszatérve Esther esetére, ha arra az álmára összpontosított volna, hogy vállalkozást indítson, akkor jobban strukturálta volna a szabadidejét, és a tevékenységeket ennek az álomnak a megvalósítása szempontjából ütemezte volna.

A gerinc: az önfegyelem. A gerinc az önfegyelem, ami lehetővé teszi, hogy minden erőd bevetve dolgozz a célért még akkor is, ha nem akarsz. Segítségével képes leszel uralkodni magadon, hogy a kísértések és a zavaró tényezők ellenére is megőrizd a fókuszod. Ez alapvető fontosságú a véghezvitel szempontjából, mert ez adja meg az erőt ahhoz, hogy uralkodj a saját gondolataidon, érzéseiden és cselekedeteiden, és a számodra fontos célok felé irányítsd őket. Önfegyelem nélkül nem lennél képes arra, hogy következetesen erőfeszítéseket tegyél valamiért, amíg az el nem készül, ami a véghezvitel lényege. Ahogy a fej a gerinc folytatása, úgy a fókusz is szorosan kapcsolódik az önfegyelemhez. Ha arra összpontosítasz, amit meg kell tenned, az önfegyelem természetes módon követi majd. Hasonlóképpen, némi önfegyelem gyakorlásával könnyebb lesz arra koncentrálnod, amit meg kell tenned, és elvonatkoztatni a zavaró tényezőktől. Az önfegyelem, akárcsak a gerinc, egyenesen tart, hogy ne zuhanj káoszba.

Ha Estherben lett volna elég önfegyelem, akkor képes lett volna megállni, hogy ne pihenjen a szabadidejében. Semmi baj nincs azzal, ha bepótolsz egy kis alvást, vagy időt töltesz a szeretteiddel, de ha minden napodat így töltöd, és semmi produktív munkát nem iktatsz be, akkor az egyensúly megbomlik. A szabadidő fontos része az életnek, de ha túlzásba viszed, és átveszi az észszerű produktivitás helyét, akkor szinte bűnné válik.

A kezek és a lábak: a cselekvés. A cselekvés, a kéz és a láb a véghezvitel, a végrehajtás és az egyszerű szándék előtérbe helyezését jelenti. A véghezvitel több, mint a puszta fókusz és az önfegyelem. A végigkövetés egy szándék, amely tettekre vált. Ez a cselekvés az, ami megmozgatja a dolgokat a való világban, és elvisz A pontból B pontba – vagyis onnan, ahol most vagy, oda, ahol a céljaid beteljesülése vár. Ez a véghezvitel látható aspektusa, az, amit ténylegesen megfigyelnek, mérnek és értékelnek a céljaidhoz képest. A cselekvés tehát kulcsfontosságú a terveid végrehajtásához és a céljaid megvalósításához, mert e nélkül a tervek elvontak, a célok pedig álmok maradnak.

Ha Esther a tervének akár csak az első részét, a kutatást is megvalósította volna, akkor legalább egy lépéssel közelebb került volna álmai vállalkozásának megteremtéséhez.

A szív: a kitartás. Végül a véghezvitel kulcsa a kitartás. A kitartás azt jelenti, hogy szilárdan kitartasz valami mellett hosszabb ideig, még akkor is, ha olyan dolgokkal találkozol, amelyek megpróbálnak eltántorítani. Ez az a kitartás, amellyel megmaradunk egy cselekvési irányvonal mellett, még az akadályok ellenére is. Nem elég csak belekezdeni; addig kell kitartani, amíg nem végzünk. A véghezvitel azt jelenti, hogy elég kitartásod van ahhoz, hogy az akadályok, a zavaró tényezők és a visszaesések ellenére is folytasd a munkát. Sok megvalósításra érdemes cél nem sprintet, hanem maratont igényel. Ha a szíved nem elég fitt ahhoz, hogy végigfusd, akkor azon kapod magad, hogy félúton megállsz, és feladod, mielőtt elérnéd a célvonalat.

Vajon Estherben megvolt a kitartás ahhoz, hogy véghez vigye az álmát? Úgy tűnik, ezt a kérdést az ő esetében fel sem lehet tenni, mivel a kitartás kérdése csak akkor merülhet fel, ha valaki valóban elég sokat tett ahhoz, hogy hosszabb időn keresztül több akadályba ütközzön. Mivel Esther még azelőtt abbahagyta, hogy egyáltalán belekezdett volna, a kitartás kérdése még csak nem is szerepelt az egyenletben az ő esetében.

Tehát itt van – az egyes részek, az összpontosítás, az önfegyelem, a cselekvés és a kitartás mind együttesen alkotják azt a szuperrobotot, amit úgy hívnak, hogy véghez vinni, és befejezni, amit elkezdtél. Örömteli és kiteljesítő, ha képesek vagyunk az összpontosítást, az önfegyelmet, a cselekvést és a kitartást összehozni magunkban, és ennek eredményeképpen láthatjuk, ahogy az álmaink valósággá válnak.

De ha a dolgok végigcsinálása olyan nagyszerű, miért nem csináljuk mindig? Röviden: mert nehéz. A hosszú választ (amely azt is megmagyarázza, miért nehéz) a következőkben részletezzük.

MIÉRT NEM CSINÁLJUK VÉGIG?

Amikor arról van szó, hogy kitaláljuk, mit akarunk tenni, mit kell tennünk, vagy mit kell tennie másoknak, általában szakértők vagyunk. Az ötleteink csak úgy szárnyalnak, a fejünkben lévő tervrajzok varázslatos könnyedséggel rajzolódnak ki, és az álmaink mentális képe gyorsabban élesedik, minthogy kimondhatnánk, hogy „sajt!”.

De amikor arra kerül a sor, hogy ténylegesen felemeljük a hátsónkat, és cselekedjünk, általában nem csupán amatőrök vagyunk, hanem vonakodunk bármit is tenni. Amikor a lényegre térünk, gyakran nincs meg bennünk az összpontosítás, az önfegyelem, a tetterő és a kitartás, ami a munka elvégzéséhez szükséges.

Néha fej vagy gerinc nélkül indulunk a csatába, máskor a kezünk és a lábunk vagy a szívünk hiányzik. Azt hisszük, hogy szükség esetén ezeket a részeket csak úgy össze tudjuk rántani, de a csatatérre érve csak azt tapasztaljuk, hogy ez soha nem olyan könnyű, mint gondoltuk.

Az izgalom és a lelkesedés, amellyel minden álmunkat és tervünket kigondoltuk, elszáll, amint rájövünk, hogy milyen kemény munka vár ránk, ha ezeket az álmokat valóra akarjuk váltani, a terveket pedig életre kelteni. Nem visszük végig a projektet, és ez nem a képességek vagy az intelligencia hiánya miatt van így.

Két fő okból nem csináljuk végig, amit elkezdtünk: (1) gátló mintázatok és/vagy (2) pszichés akadályok egész sora hátráltat minket abban, hogy befejezzük, amit elkezdtünk. A következőkben sorra vesszük mindkettőt.

GÁTLÓ MINTÁZATOK

A gátló mintázatok az idővel és erőfeszítéssel kapcsolatos nem megfelelő hozzáállásunkra utalnak, amelyek visszatartanak minket attól, hogy befejezzük, amit elkezdtünk. Ezekkel a módszerekkel szabotáljuk magunkat, néha tudatosan is. Ezek közé a taktikák közé tartozik (1) a nem megfelelő célok kitűzése, (2) a halogatás, (3) engedés a kísértéseknek és a figyelemelterelő tényezőknek, és (4) a rossz időbeosztás. Mindez gátol bennünket abban, hogy kihozzuk a maximumot a rendelkezésünkre álló időből és energiából a céljaink elérése érdekében.

Nem megfelelő célok kitűzése. Úgy is megakadályozhatjuk magunkat abban, hogy mindent megtegyünk a céljaink eléréséért, hogy nem megfelelő célokat tűzünk magunk elé, például olyanokat, amelyek túl homályosak, vagy egyenesen elérhetetlenek. A nem megfelelő célok kitűzése olyan, mintha rossz térképet vennénk egy útra; megakadályozza, hogy végigjárjuk, mert az irányok zavarosak. Végül elveszítjük a türelmünket, és az akaraterőnk meggyengül, így nem folytatjuk az utunkat. Gyakran félúton kiszállunk.

Ha a céljaink túl homályosak, nem tudjuk, mit kell tennünk az elérésük érdekében. Ha például azt mondjuk, hogy a célunk az, hogy egészségesebbek legyünk, de még azt sem határozzuk meg, hogy mit értünk „egészségesebb” alatt, akkor kevésbé valószínű, hogy lépéseket teszünk a cél elérésének érdekében. Végig akarjuk csinálni, de nem tudjuk, hogyan.

Amikor a céljaink túl nagy volumenűek vagy irreálisak ahhoz, hogy bármely földi halandó elérje őket, azon kapjuk magunkat, hogy egy lehetetlenül magas, fokok nélküli létrára nézünk fel. Ennek megvan az a szépsége, hogy senki sem vádolhatna minket azzal, hogy nem próbálunk elég keményen felmászni, mert eleve nincsenek is lépcsőfokok. Fel vagyunk mentve a bűntudat alól, hogy nem csináljuk végig. Vegyünk például egy gyárigazgatót, aki a valós logisztikai korlátok ellenére a gyártási teljesítmény megduplázását tűzte ki célul.

Mivel a célt amúgy is lehetetlen elérni, nem számítana, hogy végigcsinálja-e, vagy sem – és így megmenekül mind attól a problémától, hogy végig kelljen csinálnia, mind pedig a bűntudattól, hogy nem csinálja végig.

Halogatás. A könyvben bemutatott taktikák közül ez az egyik leggyakrabban alkalmazott. Valahogy kivételesen tehetségesek vagyunk abban, hogy a munkát addig halogassuk, amíg feltétlenül meg kell csinálnunk, egészen az utolsó pillanatig. Sőt, olyannyira tehetségesek vagyunk a munka halogatásában, hogy képesek vagyunk meggyőzni másokat (sőt, saját magunkat is) arról, hogy már dolgozunk, még akkor is, ha valójában nem.

Az egyik módja a halogatásnak a véget nem érő tervezgetés. Megtervezzük a feladatunk minden részletét, és miután végeztünk a tervezéssel, úgy döntünk, hogy vagy a tervet kell átdolgozni, vagy magát a feladatot kell elvetni. Ezután új feladat végrehajtását tervezzük meg, és így tovább – miközben nem vagyunk tudatában annak a ténynek, hogy az egész tervezés egyúttal a halogatás egy formája is. Ez nagyon kényelmes. Erre végső soron a legjobb kifejezés a produktív halogatás, mert úgy érezzük, haladunk valamerre, de valójában csak egy helyben toporgunk.

Ha pillanatnyilag megúszhatjuk, hogy halogatunk egy feladatot, hajlamosak vagyunk ezt megtenni, mert könnyű, kényelmes és stresszmentes. Így válik sok „lehetett volna” sikertörténet éppen azzá – hogy csak lehetett volna. A „később”-ek egész életen át tartó sora végül a „soha” hurokjába fonódik.

Kísértések és figyelemelterelő tényezők. Az utat, amelyen végig kell menni, könnyű lenne mindenféle késlekedés nélkül végigjárni, ha olyan lenne, mint egy folyosó, amelynek mindkét oldalán üres falak vannak. Ha nem lenne választásod, minden erőd bevetve dolgoznál, dolgoznál, dolgoznál. De nem. Ezt az utat mindenféle fényes, csillogó csecsebecsékkel, ragyogó kitérőtáblákkal és hívogató pihenőhelyekkel tűzdelték meg. Manapság rengeteg a kísértés és a figyelemelterelő tényező, és az olyan egyszerű dolgok, mint a telefonunk képernyőjén megjelenő piros figyelmeztetések, elárasztják az agyunkat jó érzést keltő vegyi anyagokkal, amelyek viszont még tovább a telefonunkhoz ragasztanak minket.

Vegyünk például egy marketingfelelőst, akit egy új termék népszerűsítésére irányuló kampány kidolgozásával bíznak meg. Jól tudja, hogy milyen kutatásokat kell végeznie, milyen jelentéseket kell írnia, milyen prezentációkat kell előkészítenie. De ahelyett, hogy végigcsinálná a dolgokat, és koncentrálna, hogy gyorsabban végezzen, az óráit Snapchat-beszélgetések, YouTube-videók nézegetése és végtelen Instagram-görgetések töltik ki. Végül talán elkészül a kutatás, megírja a jelentéseket, és előkészíti a prezentációkat, de ezek valószínűleg nem tükrözik a valódi képességeit.

De természetesen nem szabadulhatunk meg a kísértésektől és a figyelemelterelő tényezőktől. Végül is nem ezek jelentik a fő problémát. A fő probléma az, hogy nem tudjuk, hogyan lehetne megfelelően kezelni őket. Bár az út mindkét oldalán bőven akadnak, mégis kezelhetjük a helyzetet, méghozzá kétféleképpen is: (1) stratégiai elkerüléssel és (2) egészséges, mértékletes használattal.

Először is, stratégiákat alkalmazhatunk a kísértések és a figyelemelterelő dolgok elkerülésére. Ha például a közösségi médiából érkező gyakori értesítések elvonják a figyelmünket, akkor beiktathatunk olyan időblokkokat, amelyek alatt kijelentkezünk a közösségimédia-fiókjainkból, és a munkánkra koncentrálunk.

Másodszor, kezelhetjük a kísértéseket és a figyelemelterelő dolgokat egészséges és produktív módon. Nem kell életünk végéig megfosztanunk magunkat a csábító és élvezetes szabadidős tevékenységektől csak azért, hogy a céljainkat elérhessük. Valójában nem is kellene.

Ha jól megérdemelt szünetet adunk magunknak azzal, hogy olyan tevékenységeknek hódolunk, amelyeket élvezetesnek találunk, az segíthet feltöltődni, hogy utána jobban működjünk. A kulcs az, hogy elég fegyelmezettnek kell lennünk ahhoz, hogy megengedhessük magunknak ezeket a tevékenységeket, de egészséges mértékben. Például rendszeresen megjutalmazhatjuk magunkat egy tízperces szünettel, amely alatt visszalátogatunk, és megnézzük a közösségimédia-fiókjainkat, miután elvégeztünk egy meghatározott mennyiségű munkát.

Rossz időbeosztás. „Annyi a tennivaló, és nincs elég időnk rá.” Hányszor hallottad már ezeket a szavakat egy kollégádtól, egy családtagodtól vagy a tükörből visszanéző személytől? És hányszor láthattad, hogy nem az idő hiányzik, hanem az a képesség, hogy produktívan használjuk fel az időnket? Mindnyájunknak ugyanannyi idő áll rendelkezésére nap mint nap.

Az időgazdálkodás az idő felhasználásának gyakorlata oly módon, amely maximalizálja a termelékenységet és a hatékonyságot. A jó időgazdálkodás nemcsak a feladatok ütemezésének képességét foglalja magában, hanem azt a rálátást és jó ítélőképességet is, hogy felismerjük, melyik feladatot mikor érdemes elvégezni. Ezenfelül önfegyelemre van szükség ahhoz, hogy a feladatokat az eredetileg tervezett módon végezzük el, és arra, hogy az erőforrásokat ennek megfelelően szervezzük meg. Jó időgazdálkodással az ütemterv ügyesen megszervezhető, majd azonnal tettek követik, így a feladatok a tervezett módon elvégezhetők.

A rossz időgazdálkodás viszont a tervezés, a szervezés, az összpontosítás és az önfegyelem hiányával jár. Elfelejtjük, figyelmen kívül hagyjuk, vagy rosszul tervezzük meg a feladatokat a tekintetben, hogy mennyi időre van szükségünk a teljesítésükhöz. Ez dominóhatást eredményez, ami összekuszálja a többi tervünket. Nem látjuk előre, és nem biztosítjuk a tervezett tevékenységekhez szükséges erőforrásokat, ami késésekhez és ahhoz vezet, hogy valami egyszerűen kimarad. Nem állítunk fel fontossági sorrendet a tevékenységeink között, ehelyett lényegtelen feladatokkal töltjük az időnket, aminek köszönhetően erőfeszítéseinket nem koronázza siker (és talán a főnökünk rosszalló pillantásával is találkozhatunk).

A 21. századi élet korábban nem ismert kihívást jelent számunkra a munka és a magánélet egyensúlyának fenntartása szempontjából. Mivel a technológia minden eddiginél több munkaidőt és szórakozási lehetőséget tesz lehetővé, úgy tűnik, már nem elég huszonnégy óra ahhoz, hogy minden, amit meg kell és amit meg akarunk tenni, beleférjen egy napba. Ilyen igények és életmód mellett a rossz időbeosztás normává vált, és a jó időgazdálkodás egy olyan szuperképesség, amelyet csak azok tudnak elsajátítani, akik világosan látják a dolgokat.

És ha még a mindennapi teendőinket illetően sem tudjuk beosztani az időnket, hogyan várhatnánk el, hogy időt találjunk a nagyobb volumenű életterveink megvalósítására?

Peter Hollins
további könyvei

A tanulás megtanulása az egyik legértékesebb készség, amivel valaha is rendelkezni fogsz! A Szupertanulás lépésről lépésre bemutatja a hatékony tanulás tudományosan bizonyított módszereit és a tanulási hibákat. Előzz meg másokat, győzd le a versenytársakat, és rekordidő alatt juss el oda, ahová szeretnél! Sajátítsd el az ideális tanulás módszerét, és takaríts meg rengeteg időt! Legyen mostantól könnyű, izgalmas és motiváló a tanulás!

Azt, hogy mit érsz el az életben, legfőképpen az önfegyelmed határozza meg, mert minél erősebb, annál sikeresebb leszel.

Az Önuralom hatalma nem egy tankönyv az önfegyelemről, és nem is egy hosszadalmas értekezés, hanem eszköztár, amely megadja a lendületet céljaid eléréséhez! Az önfegyelem a gyakorlatban nem arról szól, hogy reggeltől estig szenvedsz, hanem segít abban, hogyan szervezd meg a munkád okosabban és miként légy hatékonyabb kisebb erőfeszítéssel! Ismerd meg önmagad, erősítsd meg elszántságod és kitartásod. Az azonnali cselekvés mostantól számodra is egyszerű lesz!