Visky Ferenc

NAGYOBB VAN ITT

Áhítatok napról napra
– szemelvények –

Az elektronikus verzió megjelenését a Magyar Kultúráért Alapítvány támogatta

A szövegeket válogatta és szerkesztette: Bálint Ágnes
Lektorálta: Visky István

© Visky Ferenc jogutódja, 2018, 2022
© Koinónia, 2018, 2022

A bibliai idézeteket – néhány kivételtől eltekintve – a Károli-fordításból, valamint a revideált új fordítású Bibliából (RÚF 2014) vettük át.

Elektronikus kiadás, 2022
ISBN 978 973 165 272 6

A Koinónia Könyvkiadó tagja
az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók
és Könyvterjesztők Egyesülésének,
és a Romániai Magyar Könyves Céhnek

És a te szívedben?

Ezt a kérdést teszi fel kikerülhetetlenül Visky Ferenc mindegyik igehirdetése. Mert az Ige szíven talál, és addig nem tér vissza Istenhez, amíg el nem végzi a szíven találásnak fájdalmasan gyönyörű szolgálatát. Az ebben a könyvben reánk váró igemagyarázatok pedig megannyi szíven találás.

Az egyik áhítatában arról beszél Visky Ferenc, hogy annyira mélységes titok az Ige munkája, hogy akár úgy is adódhat, hogy magának Istennek a szívét találja el az Ige.

„Az Úr, az Úr irgalmas és kegyelmes Isten!” – mondja Mózes Istennek (2Móz 34,6). Óriási merészség, hogy az ember Istennek idézzen vissza a szavaiból. Mózes ezt tette itt Istennel. Szinte azt mondja neki, hát már elfelejtetted, mit mondtál?! Azt a pillanatot idézi, amikor Isten a neveit felfedte előtte: „Én vagyok az Úr, a te Istened.” (2Móz. 20,2) De Mózes nem pontosan idézett. A versből „kifelejtette” Isten egyik nevét. Az Úr, az Úr – Adonáj – kétszer mondja, de nem mondja, hogy Isten – Elohim.

És akkor Visky Ferenc leírja, hogy mekkora különbség van Istennek az Adonáj és az Elohim neve között, mert míg az Adonáj a kegyelemmel teljes, szerető Istent, addig az Elohim a teremtő, az igazságos, bűnt nem szenvedő Istent jelenti.

Ez a pontatlanság szíven találja Istent, és ebből fakad a kegyelem, mert Isten mintha hajlana Mózes igehirdetésére: ha pontosan idézed, Uram, a Tórát, akkor ugyan ki marad meg? Isten szívében megszületik a kegyelem gondolata, Jézus Krisztus, és ennek a hirdetése ragyogja be Visky Ferenc minden igemagyarázatát.

A sziklából mézként fakadó Ige gazdagon elégítette meg az elmúlt évtizedekben mindazokat, akik Visky Ferencnek az év minden napjára szóló, 2003-ban megjelent bibliai elmélkedéseivel kezdték mindennapjaikat. E kötetben, Visky Ferenc születésének centenáriumán, most újra felfakad a méz, hogy bizonyságot tegyen arról, Isten szívében megszületett a kegyelem.

És a te szívedben?

Visky István

Január 1.
Jézus szembefordul

Megy vala pedig ővele nagy sokaság; és megfordulván, monda azoknak: …valaki közületek búcsút nem vesz minden javaitól, nem lehet az én tanítványom. (Lk 14,25.33)

Úgy indít el bennünket a mi Urunk erre az esztendőre, hogy szembefordul velünk.

Nem kell megijednünk a velünk szembeforduló Krisztustól: csak annak a sorsa pecsételődött meg örökre, aki nem találkozott a Jézus tekintetével. A szembefordulással Jézus eligazítani akar a múlt és a jövő tekintetében is. Így adja tudtunkra, mi az, amitől búcsút kell vennünk, amit magunk mögött kell hagynunk, a jövőt pedig leegyszerűsíti, hogy sokféle gondjaink, terheink között az egyetlen célra tekintsünk. „Nem lehet az én tanítványom” – vagyis az egyetlen újévi programunk az, hogy Jézus tanítványai legyünk.

Január 15.
A gedeoni eset

És monda Gedeon az Istennek: Ne gerjedjen fel a te haragod énellenem, hogy még egyszer szólok. Hadd tegyek kísérletet, kérlek, még egyszer e gyapjúval. Legyen, kérlek, szárazság csak a gyapjún, és harmat az egész földön. (Bír 6,39)

Isten akar bennünket megpróbálni, a Szentírásban mégis sokszor előfordul, hogy Isten – lehet, mosolyogva – rááll arra, hogy mi tegyük próbára. Aki azonban ezen az úton elindul, nem tud megállni. Az ilyen tapasztalatokra való támaszkodás nem biztos, mindig több és több kell belőle, mint Gedeonnak: ha száraz a gyapjú és vizes a föld, akkor másodjára fordítva legyen, csak úgy van mersze harcba indulni.

Amikor nem tudunk Isten szavára támaszkodni, akkor mindig az Istenről való tapasztalatainkra akarunk támaszkodni. Ez labilis és bizonytalan, mert a hátterében a magunkra való támaszkodás áll. Nincs veszedelmesebb dolog, mint hogy az ember az Istenről alkotott tapasztalatainak, felfogásainak a talajára támaszkodjék.

Január 31.
Ahová Jézus megy

Népeket hívogatnak a hegyre, igaz áldozattal áldoznak ott. (5Móz 33,19)

Mózes áldásában Zebulonról olvassuk ezt. Itt kell a kedves beszéd, ha népeket hívogatnak a hegyre. Egriben jehovisták járták végig a házakat az ítéletes fenyegetéssel, hogy nemsokára vége van a világnak, és pokolra kerül, aki nem lesz a gyülekezetük tagja. A kurátor csak annyit mondott: maguk itt nem örömhírt, hanem rémhírt terjesztenek!

Hívogatni kell az igaz áldozatra: Sion hegyén lesz a szabadítás, mert ezen a helyen szerez a Seregek Ura lakodalmat erős, kövér eledelekből. Megtisztult, erős bortól csak ezen a helyen lehet berúgni! Mi túl józanok vagyunk. Ó, de ittas volt a fiatal István, akit megköveztek! De ragyogott az arca Pálnak, amikor véresre verték a hátát, hogy tudott énekelni!

Mi berúgunk ettől-attól, megittasulunk önmagunktól, pénztől, lehetőségektől, de Jézustól ki rúgott be? Kinek a szívét szorongatja Jézus szerelme?

Február 1.
Ahová Jézus megy

…a tengerek bőségét szopják, és a fövénynek rejtett kincseit. (5Móz 33,19)

Mi ez a tenger? Az Isten kegyelme.

A gyermek nem dolgozik, hanem szopik. Olyan jó ilyen kisgyermeknek lenni. Péter levelében ez áll: „Mint most született csecsemők, a tiszta, hamisítatlan tej után vágyakozzatok”. (1Pt 2,2) A gyermek megpihen az anyja kebelén. Vajon te pihensz-e? Vagy lótás-futás, ezernyi feladat, nincs megállás? A régi rendszerben, a kommunizmus idején még a félelem egymás mellett tartott, több időnk volt imádkozni, de ma már olyan nagy a szabadság, hogy imádkozni sincs időnk.

Amikor Hollandiában, életemben először megláttam a tengert, a parton egy furcsa emberre lettem figyelmes. Nem is értettem, milyen szerkezettel jár ide-oda, aztán néha beletúr a földbe, és ezt-azt zsebre tesz. Fémdetektorral kereste, amiket a tenger partra vetett. A fövénybe rejtett kincset szorgalmasan keresni kell, mert „akik engem szorgalmasan keresnek, megtalálnak” (Péld 8,17). A mennyek országa olyan, mint a szántóföldbe elrejtett kincs.

Február 15.
Hálaparancs

Vajon nem tízen tisztultak-e meg? Hol van a többi kilenc? (Lk 17,17)

A tíz az egység. Az, aki megváltott, egészen megváltott. Isten nem a tizedrészét adta nekünk a Fiának, hanem a teljességét adta nekünk. A teljességre felelhetek én másképp, mint teljességgel? Ha tízen gyógyultak, hol van a kilenc?

Ez a keresztény élet és a keresztény dicséret. Ez a magasztalás elkötelezettséget jelent. A 147. zsoltárban az van, „Dicsérjétek az Urat!”, aztán meg ráparancsol magára: Dicsérd az Urat! Nagyon erősen kell ezt énekelni, hogy benne légy egészen. Túl kell énekelni magamat, a hitetlenségemet. Szoktál parancsolni? Nincs kedvem hozzá, de nem számít, vedd tudomásul, én szívem, lustaságom, hitetlenségem, gyalázatosságom, hogy köteles vagy dicsérni az Urat! Mi szeretünk parancsolgatni másoknak: férj a feleségnek, feleség a férjnek, mindketten a gyermeknek. Azt nem kell parancsolni, hogy másoknak parancsolj, jön belőled. De az istendicséret nem jön, sokszor az kell, hogy ráparancsoljak a saját gyalázatos, kemény, hangulat nélküli életemre: „Dicsérd az Urat!” Ez a saját magunkkal való küzdelem, ilyenféleképpen illik a hála!

Február 29.
Görbeség

…vala ott egy asszony, kiben betegségnek lelke vala tizennyolc esztendőtől fogva; és meg volt görbedve, és teljességgel nem tudott felegyenesedni. (Lk 13,11)

Isten az embert egyenesnek teremtette. Olyan lénynek, aki őelőtte jár, boldogan tartózkodik a jelenlétében, aki egyenesen mer beszélni, nyíltan megnyilatkozni, magasztalni, dicsérni őt. Egymással őszintének teremtett, olyanoknak, akik nem félnek a másik ember hiú tekintetétől, bátran találkozhatnak egymással. Ez az egyenesnek teremtett ember azonban meggörnyedt.

Mi a bűn? Egy görbeség az életben, a nem egyenesség, a nem őszinteség. A görbeség az, hogy elfordultunk Istentől, magunk felé fordultunk, csak a látható világ érdekel bennünket.

Amikor Káin megölte Ábelt, és Isten megkérdezte tőle, hol van a te atyádfia, ő azt felelte: „Nem tudom, avagy őrizője vagyok-e én az én atyámfiának?” (1Móz 4,9) Káin nem volt egyenes, mert nagyon jól tudta, hogy ott fekszik a testvére vérbe fagyva. Akkor lett volna Káin egyenes, ha Isten ott talál rá a halott Ábel mellett. Akkor nem kellett volna hallania az átokszót.

Nem az a baj, hogy mi sokszor szóval, tettel öldököljük egymást, a baj az, hogy nem tudjuk bevallani, vállalni tettünket.

Dávid ugyanígy hazudott, takargatta vétkét. Nátán vezette rá a gazdag és szegény ember történetével: „Él az Úr, hogy halálnak fia az az ember, aki azt cselekedte.” (2Sám 12,1–5)

A zsinagógabeli asszony Jézus Krisztus gyógyító hatalma által kiegyenesedett. Az a gyógyulás, ha az ember újra egyenes lelkű lesz.

Március 1.
Aki Krisztusra néz

…asszony, kiben betegségnek lelke vala… (Lk 13,11)

Mi a betegség lelke? A görbeség lelke az, hogy nem vádolom a görbeséget. A betegség lelke az, amikor nem bánom a betegségemet. Az ember nagy nyomorúsága az, hogy nem meri kimondani, nevén nevezni, ami benne lakik.

A 18 éve beteg asszonyon úgy hatalmasodott el a betegség lelke, hogy nem is hitte, valaha meggyógyulhat. A kilátástalanság, a reménytelenség is a betegség lelke. 18 év nem kis idő, ennyi idő alatt remélhet is az ember, és el is veszítheti a reménységét. Sokszor éreztem, ha elveszítem a reménységet, elpusztulok. Egy lelkipásztor, egy keresztény ember nem lehet reménytelen ember. Csak akkor lemondó és reménytelen, ha magára vagy emberekre néz. De aki Krisztusra néz, nem lehet reménytelen ember.

Március 15.
Irányváltások

…magukkal ragadák őt, és vivék a tanács elé. (ApCsel 6,12)

Sok olyan igazság van a szentírási történetekben, amelyeken csak egy kicsit kell fordítani, hogy megállják a helyüket. Kajafás például kimondta: jó, hogy egy ember haljon meg a népért. Igaz. A Nagytanáccsal kimondatta: „Méltó a halálra!” Ha magáról mondta volna, igaz lett volna. Ugyanígy mutattak Istvánra, hogy „ez az ember nem szűnik meg káromló beszédeket szólni”. Az ember valóban folyton káromol valakit, nem szűnik meg nagyzolni, büszke lenni, megsértődni. Amikor Péter megtagadta Jézust, mondván, nem ismerem ezt az embert, majdnem eltalálta az igazságot, csak magáról kellett volna valljon, hogy nem ismerem ezt a gyáva embert, tagadó embert. A hamis tanúk vallomása is igaznak bizonyult: „a názáreti Jézus lerombolja ezt a helyet, és megváltoztatja azokat a szokásokat, amelyeket Mózes hagyott ránk” (6,14). Hiszen azért jött, hogy az ördög munkáit lerontsa, kiűzze a kufárokat, megváltoztassa önző életünket.

Március 31.
Adófizetés

…odamentek Péterhez azok, akik a templomadót szedik, és megkérdezték tőle: A ti mesteretek nem fizet templomadót? (Mt 17,24 )

Letartóztatásunk előtt hívattak a püspöki hivatalba figyelmeztetni, hogy most már húzzuk meg magunkat, ügyelni kell, mert baj lesz. A tanácsos féltett és sajnált. Akkor jutott eszembe a fenti ige, hogy ha nekem olyan mesterem van, aki fizet, nem jutok csődbe. Ha nehézségeink vannak, állja a költségeit a nehéz helyzetnek.

Az emberek tudják, hogy kinek van olyan ura, aki fizet. Vagy esetleg olyan ura, aki nem áll jót érte. Ez utóbbi nem érdekes a világ számára. Pálnak olyan Istene volt, aki fizetett. Nem kell eltenni, elraktározni Urunk javait, jótéteményeit, ez árt a gyülekezetnek, a közösségeknek. Amikor azt mondja a gazda, kereskedjetek, a gyakorlati keresztény életre hív.

Ha hiszel, ha szeretsz, ha tudsz, akkor annak mennyi a gyakorlata?

A nyugati társadalmak gazdag emberei a pénzüket dolgoztatják maguk helyett. Befektetik, kamatoztatják, részvényeket vásárolnak és adnak el. Isten pénze nem ilyen, nem dolgozik helyettünk. Nem vonhatjuk vissza magunkat, nekünk ott kell lennünk, ahol az isteni adomány van, dolgozik és hat.

Április 1.
Meztelenség

És megnyilatkozának mindkettőjüknek szemei s észrevevék, hogy mezítelenek. (1Móz 3,7)

Hogyan hull szét a közösség? Akár családi, akár egyéni, vagy akár társadalmi, egyházi, gyülekezeti vonatkozásban. Ez a néhány vers a felbomlási tünetekre, okokra mutat reá. Amikor megnyilatkoztak a szemei az első teremtett emberpárnak, és észrevették mezítelenségüket, valójában védtelenségüket, kiszolgáltatottságukat látták meg. Mezítelenségük arra utal, hogy nincs lehetőségük elrejtőzni vagy védelmet lelni. Ezt a fajta mezítelenséget nem kell összetévesztenünk a posztmodern nudizmusával, ami nagymértékben jelen van a világban. Megnyilatkoztak az ő szemeik, és észrevették mindketten kiszolgáltatott állapotukat. Ráéreztek a veszélyre. Ami abból következett, hogy nem figyeltek Isten szavára, a kísértőhöz pártoltak, nem vették komolyan azt, amit Teremtőjük mondott. Elfogadták azt, amit az ellenség mondott. Mindig úgy vagyunk mi is: kiszolgáltatott, védtelen, sebezhető állapotba jutunk, ha nem azt tesszük, amit a mi Urunk mond, parancsol, kíván tőlünk.

Április 15.
Kegyelem

„…bocsásd meg a mi vétkeinket…” (Mt 6,12)

Holland testvérem látogatott meg egyszer, ő mesélte: egy kikötőben járt Amsterdamban, mikor egy nagyon feldúlt embert látott, kerékpár volt mellette. Megszólította ezt az embert, és elkezdett Isten szeretetéről beszélni neki, amit Krisztusban adott, és az ő bocsánatáról. Azt mondja az ember, maga szóba állt velem, hát elmondom magának: én gyilkos vagyok. Nem bírom már hordozni a terhemet, mikor kerékpárral megyek, azt mondja valami, hogy gyilkos-gyilkos-gyilkos. Közel állok ahhoz, hogy megőrüljek.

Ez a mi testvérünk pedig beszélt neki arról, hogy a pedál azt mondja, hogy gyilkos, de Jézus nem ezt mondja: Jézus magának is megbocsátott, elfogadta a bocsánatát. Látszott az emberen, hogy nagyon boldog lett, elköszöntek, és felkapott a biciklire, elhajtott, de egy idő után visszajött. Na, mi a baj? – Tudja, mi a nagyszerű? Hogy eddig a pedál azt mondta, hogy gyilkos-gyilkos-gyilkos, most azt mondja, hogy kegyelem-kegyelem-kegyelem.

Április 30.
Titkon vagy nyíltan?

És monda Dávid Jonathánnak: Íme, holnap újhold lesz, mikor a királlyal kellene leülnöm, hogy egyem, de te bocsáss el engem, hogy elrejtőzzem a mezőn a harmadik nap estéjéig. (1Sám 20,5)

Dávid és Jonathán barátsága, szövetsége Saullal terhes. Nem tud zavartalan lenni. Dávid szeretné ezt a Sault kiküszöbölni ebből a barátságból, ezért küszködik, és úgy rejtőzik el a mezőn, hogy ne tudja meg Saul ezt a barátságot. Fél a nyilvánosságra hozni. És amikor az ember fél, akkor keveredik hazugságokba. Akkor találja ki Dávid is, félelmében, hogy ne kelljen a vacsorán részt vennie a királlyal, hogy haza kell mennie.

Az Úr Jézus Krisztus a mi Jonathánunk, és a vele való barátságunkat, szövetségünket sokszor szeretnénk mi is elrejteni. Letagadjuk, mint Péter, hogy ismerte Jézust.

Jézus nem rejtette el irántunk való barátságát, hanem mindenki előtt nyilvánvalóvá tette és megbizonyította. Vigyázzatok: „Nem rejthető el a hegyen épült város.” (Mt 5,14)

Május 1.
Jóváhagyás

Ha azt fogja mondani: Jól van, úgy békessége van a te szolgádnak. (1Sám 20,7)

Dávid szeretné elnyerni Saul jóváhagyását a Jonathánnal kötött szövetségére. Szeretné, ha mindenki részéről elfogadott, rendben levő lenne, amit tesz, de még Saul, a király is igent mondana rá.

Amikor azonban Saultól várod a jóváhagyást, Isten nem fogja rámondani, hogy jó. Ki ez a Saul? Ez a Saul nem kívül, hanem belül van. Saul a szemed, az agyad, Saul az előzetes terved, a méricskélés, és hogy keresed a magad szerint való kibontakozás útját. Saul az igény, hogy minden rendben legyen. És akkor békessége van az embernek – gondolja Dávid.

De nincs békessége, ez így nem igaz. Dávid nem látott bele ebbe a dologba, nem értette meg igazán, kitől várjon helyeslést az életére. Nem Saulnak kell mondania, hogy rendben, nem a szememnek, nem a testemnek, nem a körülöttem levők véleményének, hanem egy másik világnak kell jóváhagynia, rendben lévőnek találnia a döntéseimet. A királyok királya helyeslését kell elnyernünk.

Május 15.
Gyülekezetek

…egybegyűle a nép véneinek tanácsa, főpapok és írástudók: és vivék őt az ő gyülekezetükbe. (Lk 22,66)

Milyen gyülekezetről van itt szó? A zsidó Nagytanácsnak 70 tagja volt. Az ő gyülekezetükbe vitték Jézust. Ott vádolták, kárhoztatták, leköpték, megverték, halálra ítélték.

(Amikor mi a magunk ezer indulatának gyülekezetébe visszük Jézust, mindig gyalázat éri.)

70 a tökéletesség, a teljesség száma, akár a 7. De mégsem volt teljes a gyülekezet. Nikodémus éjszaka ment Jézushoz, és az örök élet felől tudakozódott. Szíve odanőtt Jézushoz. Vagyis a Nagytanács tagjai száma 69-re csökkent. Arimátiai József, aki titkon volt Jézus tanítványa, és Jézus testét elkérte eltemetni, tovább csökkenti a Nagytanács tagjainak számát. 2 csupán 2,8%-a a 70-nek. Ilyen kicsi Isten gyülekezete a Nagytanács gyülekezetében. Imádkozzunk azért, hogy fogyjon a 68, és nőjön a Nikodémusok, Józsefek, Péterek, Pálok, Jánosok, Lídiák, Mária Magdolnák gyülekezete.

Május 31.
Isten

Az Istenek Istene, az Úr szól… (Zsolt 50,1)

Már az is nagy dolog lenne, ha azt olvasnánk, hogy az emberek Istene vagy a világnak az Istene, a népek Istene, a kozmosznak Istene. De itt többről van szó. Istenek Istene. Vannak hát más istenek is.

Amikor a nép az egyiptomi szabadulásra készült, Isten azt mondta Mózesnek, átvonul Egyiptom földjén, és „Ítéletet tartok Egyiptom minden istene fölött – én, az Úr” (2Móz 12,12). Nem az egyiptomi népnek szólt az ítélet, hanem az isteneknek.

Nem ismerjük addig Istent igazán, ameddig nem úgy ismerjük, mint aki minden isten felett való Isten. Aki legyőzte bennünk is a sötétségnek a hatalmát, és megszabadított bennünket.

Mi általában csak a bűn hatalmáról beszélünk, pedig a bűn háta mögött istenek vannak, démonok vannak. Ezek elrejtőznek, nem vesszük őket észre – olyan sikeres a rejtőzködésük, hogy szóhasználatunkban is alig fordulnak elő. Pedig akkor tapasztalom meg igazán, kicsoda az Isten, amikor bennem is legyőzte az idegen isteneket. Amikor szabaddá tett a maga számára.

Június 1.
Hívás

Az Istenek Istene, az Úr szól, és hívja a földet a nap keltétől lenyugtáig. (Zsolt 50,1)

Az istenek Istene hívja a földet, napkeltétől napnyugtáig. Az idegen istenek már elhívták a földet, hatalmukba kerítették a földet és annak lakóit. Ezért indul el Isten hívni, visszahívni a földet: az a hívás visszahívás, meghívás, magához hívás.

Pál apostol a korinthusi gyülekezetnek írja: „Mert ha vannak is úgynevezett istenek, akár az égben, akár a földön, mint ahogyan sok isten és sok úr van, nekünk mégis egyetlen Istenünk az Atya, …, és egyetlen Urunk Jézus Krisztus…” (1Kor 8,5.6) Döntő megállapítást hangoztatott itt Pál, ezért lehetett olyan szabad a szíve.

Vajon a mi életünkben is megtörtént-e a trónfosztás, az igaz Isten uralkodik-e mindenek felett?

Június 15.
Isten alázata

Kérlek, kegyelmezz meg e nép hamisságának a te irgalmasságod nagy volta szerint, amiképpen megbocsátottál e népnek Égyiptomtól fogva mindeddig. (4Móz 14,19)

Volt egy szegény zsidó szűcs, gazdag zsidóknak készített bundákat. Becsületesen szabta a bundának valót, de néha leesett belőle egy-egy kis darab. Úgy okoskodott, hogy ha nem kérik vissza, akkor ő nem adja vissza ezeket a darabokat, hazaviszi a két lányának. De a hulladékokkal indult útnak, s elrejtette őket egy szénaboglyában, ameddig a bundákat átadta. Hazafelé hűlt helyét találta a szőrméknek. Elkeseredett, összeomlott benne minden. Szombaton elmulasztott zsinagógába menni, elhanyagolta az imát, nem értette senki, mi van vele. Egy idő után meglátogatta a rabbi, kérdezősködött, mi baja van. Erre a szegény zsidó elmondta, mi történt. Csend ereszkedett a szobára, aztán a rabbi így szólt: – Te Slajmi, bocsáss meg a Jóistennek.

Így alázkodik meg Isten. Már nem is ő bocsát meg, nekem kell mindent megbocsátanom. Megalázkodott Mózes előtt is, amikor nem javította ki, hogy pontatlanul idézte őt. Megengedte, hogy az ő változata legyen az igaz.

Én a magam javára javítom ki a másik embert, büszke vagyok, hogy jobban látom, felkészültebb vagyok. Isten hallgat: jobban tudod te ezt, Mózes.

Június 30.
Megszorult ember

…sokan, mondom néktek, igyekeznek bemenni és nem mehetnek. (Lk 13,24)

Azok az emberek, akik Isten közelébe jutottak, mind megszorult emberek voltak, nem könnyen tudtak a bűneikről vallani. Dávid zsoltárainak nagy részében ez a szorultságot átélő ember kiált: „A mélységből kiáltok hozzád, Uram!” (130,1) „Mert annyi baj vett körül, hogy megszámlálni sem lehet. Bűneim büntetése utolért engem, áttekinteni sem tudom őket, számosabbak hajam szálainál, és a szívem is elhagyott engem.” (40,13) Ézsaiás is úgy kiált, mint egy megszorult ember: „Jaj nekem! Elvesztem, mert tisztátalan ajkú vagyok, és tisztátalan ajkú nép között lakom. Hiszen a Királyt, a Seregek Urát látták szemeim!” (6,5) Ilyen szorult helyzetben volt Jákób, amikor küzdött az angyallal, így kiált Pál apostol is: „tagjaimban egy másik törvényt látok, amely harcol az értelmem törvénye ellen, és foglyul ejt a bűn tagjaimban lévő törvényével. Én nyomorult ember! Kicsoda szabadít meg ebből a halálra ítélt testből?” (Róm 7,23.24)

Odaállított-e már a bűn, hogy kiáltsak, Uram, elveszek, ha nem könyörülsz, és nem hajolsz le énhozzám irgalmaddal? Jusson eszünkbe Péter, aki fogadkozott, hogy követi Jézust, és akkor sem tagadja meg, ha mások igen. A magabiztos Péterről azonban Isten mást gondolt, és amikor megszorult, rádöbbent, hogy nem telik belőle más, mint árulás, gyávaság, tagadás.

Július 1.
Kívülről belülre

Mikor már a gazda felkél… (Lk 13,25)

Boldogító dolog, ezt is tudni kell: a gazda – Jézus Krisztus – felkél. Ezt a gazdát fel kell költeni. Olyan, mintha aludna, mintha nem lenne itt, mintha elhagyta volna ezt a világot.

Mi költi fel a gazdát? A kiáltás. A kapu nyitva van, de szoros, nem férek át rajta. Ha rádöbbenek elveszett állapotomra, lehetetlen életemre, bűneim nagyságára, Isten azt a kegyelmet adja, hogy kiálthatok hozzá. Kívül vagyok, a gazda belül, de kiáltásom elhat hozzá. Vágyhatom a keresztutaktól, a sövények mellől, a csonkaságból, betegségből, békétlenségből, reménytelenségből oda, ahol nincsen szorongás, az asztal bőségesen megterítve.

„Hívj segítségül engem a nyomorúság idején! Én megszabadítlak, és te dicsőítesz engem” (Zsolt 50,15) – ígéri a mi gazdánk.

Július 15.
Ítélet

…hogy csapás ne legyen rajtuk az ő megszámláltatásuk miatt. (2Móz 30,12)

Minden olyan számlálás, amelyik elválik a váltságtól, mert nem a váltság indulatából, vagyis szeretetből történik, és nem Isten megváltó szándékát nyilvánítja ki, ítélet alá esik. Ezt jelenti a csapás. Van, aki úgy fordítja: ne legyen rajta csapás, nehogy vereséget szenvedjen a harcban. Amikor Dávid megszámlálta a népet, iszonyú romlás következett be. Ha váltságmentesen harcol a nép, vereséget szenved. Miért? Mert kihagyja számításaiból a váltságot szerző Istent.

Ez az ítélet nemcsak hadseregekre, hanem az egyéni és a gyülekezeti életre is vonatkozik, a pénzre, a családi életre, az egyháztagságra is akár. Belesodródtunk az elszemélytelenített hatalmi gondolkodásba. Nem számolunk azzal, aki a váltságot adta, Istennel, aki nekünk ajándékozta egyszülött Fiát. Fél siklust fizet, aki „átesik a számláláson”, vagyis átmegy a számláló kezén, és ez már a pásztor képét idézi fel, aki külön-külön megvizsgálja a juhokat, amikor megszámlálja. A fél siklus a váltságra emlékeztet, ha nem számolunk vele, vereség vár ránk.

Július 31.
A farizeusok kovásza

Vigyázzatok, őrizkedjetek a farizeusok kovászától és a Heródes kovászától! (Mk 8,15)

A farizeusok és a Heródes kovásza a ‘nincs’. „Ők pedig tanakodni kezdtek egymás között, hogy nincs kenyerük.” Pedig egy kenyerük volt a hajóban, több nem, de egy volt. A mindenkori farizeusok és Heródes kovásza, vagyis az egyházi és a világi hatóság kovásza az, hogy Jézusra azt tudja mondani: nincs. Vagy hogy jel kell Jézus helyett. Ott van Jézus a hajódban, az életedben, és te azt mondod, hogy nincs. Hogy ő nem elég, kell más is rajta kívül. Nincs lakás, nincs barát, nincs, aki megmentsen, egyedül vagyok. A leggazdagabbra, akiben minden megvan, azt mondom: nincs. Hogy mutatkozott be Mózesnek Isten? „Vagyok, aki vagyok”, mindig voltam, mindig vagyok, mindig leszek. Őrizkedjetek a nincs kovászától.

Jézusnak mindene megvolt, mert az Atya volt a mindene. Neked is mindened megvan, ha Krisztus a mindened.

Augusztus 1.
Emlékeztet

Szemeitek lévén, nem láttok-é? És füleitek lévén, nem hallotok-é? És nem emlékeztek-é? (Mk 8,18)

Drága dolog ez az emlékeztető Jézus. Odaszegődött az emmausi tanítványok mellé, akik hitetlenségben, reménytelenségben mennek az úton, és emlékezteti őket arra, ami meg van írva.

Itt a két első megelégíttetésre emlékezteti a tanítványokat: az ötezer ember megvendégelésére és a négyezerére. „Hány kosarat hoztatok el darabokkal tele?” A tanítványok pontosan emlékeznek a 12 kosárra és a 7 kosárra is.

„Hogy nem értitek hát?” A tanítványok nem értenek, mert amiket válaszolnak, az a fejükben van, és nem a szívükben. Ha ott lett volna, nem kétségeskedtek volna amiatt, hogy a hajón csak egy kenyér van.

Az az egy, az élő kenyér elég. Nem baj, hogy a tanítványok elfeledkeztek a többiről gondoskodni, ő nem felejtett el a hajóba beszállni.

Augusztus 15.
Közösségben az időben is

Hű az Isten, ki elhívott titeket az ő Fiával, a mi Urunk Jézus Krisztussal való közösségre. (1Kor 1,9)

A fiú bizalmat ad, felszabadít, az Úr megaláz, adorációra, imádatra hív. A kettőt nem lehet elválasztani. Így helyes egyensúlyban van a megszólított ember, és egyszerre vallja őt mindkettőnek. Krisztus úgy lett emberré, hogy nem szűnt meg Isten maradni. Úgy lett Dávid fia, hogy egy pillanatra sem szűnt meg Dávid ura lenni. Ez tartson bennünket a megváltás szent csodájában.

Az Isten, amikor megszólít, akkor beleszólít a szent hagyományba. Nem mi vagyunk az elsők. Előttünk már sokan jártak. Előttünk már sokan találkoztak azzal, akivel nekünk is megadatott ez a szent találkozás. A megszólító Isten nem a fejünkben van – az ateista az, akinek az Isten a fejében van. A mi Istenünk benne van a génjeinkben, benne van a sejtjeinkben, benne van az előttünk járókban, és így lehetünk mi együtt közösségben.

Augusztus 31.
A jelen

Megemlékezem éjjel az én énekeimről; szívemben elgondolkodom, és azt kutatja lelkem: Avagy mindörökké elvet-é az Úr? És nem lesz többé jóakaró? Avagy végképpen elfogyott-é az ő kegyelme? Vagy megszűnik-é ígérete nemzedékről nemzedékre? Avagy elfelejtkezett-é könyörülni Isten? Avagy elzárta-é haragjában az ő irgalmát? Szela. És mondám: Ez az én betegségem, hogy a Fölségesnek jobbja megváltozott. (Zsolt 77,7–11)

Az ember, amint Aszáf is, válságba kerülhet, de az ének nem. Súlyos helyzetünket is el lehet énekelni Istennek. Isten beszédét a zsidók énekelve olvassák. Az Igének dallama van. A hagyomány szerint Mózes a két kőtáblával együtt átvette az egész Írás dallamát. Mélységes jelentésük van a Tóra dallamainak.

Szavamat az Istenhez emelem. Soha nem lehetnek olyan súlyos gondjaink, terheink, amelyeket ne emelhetnénk az ének szárnyain Isten felé. Azok a terhek, melyeket nem emelünk Istenhez, megölnek bennünket. Ne hagyd magadnál egy pillanatra sem bűneidet, gondjaidat, saját magadat se, hanem emeld fel Istenhez. Imáink emelő szárnyúak. Szívemet, magamat Istenhez emelem.

Szeptember 1.
És a múlt

Megemlékezem az Úrnak cselekedeteiről, sőt megemlékezem hajdani csodáiról; És elmélkedem minden cselekedetedről, tetteidről gondolkozom. Oh Isten, a te utad szentséges; kicsoda olyan nagy Isten, mint az Isten? Te vagy az Isten, aki csodát művelsz; megmutattad a népek között a te hatalmadat. Megváltottad népedet karoddal: a fókát, és a József fiait. Szela. Láttak téged a vizek, oh Isten, láttak téged a vizek és megfélemlének; a mélységek is megrázkodának. A felhők vizet ömlesztének; megzendülének a fellegek, és a te nyilaid széjjel futkostanak. Mennydörgésed zúgott a forgószélben; villámlásaid megvilágosították a mindenséget; megrázkódott és megindult a föld. Utad a tengeren volt és ösvényed a nagy vizeken; és nyomaid nem látszottak meg. Vezetted mint nyájat, a te népedet, Mózesnek és Áronnak kezével.” (Zsolt 77,12–21)

Ha semmi sincs a jelenben, minden üres, puszta és reménytelen, még mindig meríthetek a múltból. A múlt óriási víztározó, ahonnan feltöltődnek kiaszott tavaink. Ha a mostani napokról képtelen vagy elmélkedni, fordulj a múlthoz, és emlékezz Isten akkori jóságára, szabadítására. Nem volt hű, nem szabadított meg, nem érezted soha a jóságát?

És ha úgy találod, hogy régen hűsége nem lankadt, de most minden kiégett – ám legyen: megváltozott. De bele is betegszel ebbe? (Zsolt 77,11) Ne bírd ki egészségesen! Csak annak nincs szabadulása, gyógyulása, aki nem beteg. Az egészségeseknek nincs szükségük orvosra. Betegedj bele Istenbe! Abba is, ha közel van, abba is, ha még közelebb. Tudniillik ha távol van, távolinak látom, mert túl közel van hozzám.

Nyomai nem látszottak meg, hogy ne a nyomait, hanem Őt magát keresd.

Szeptember 15.
Védelmező apologéták

…tudván, hogy én az evangéliumnak oltalmazására rendeltettem. (Fil 1,17)

Büszkeségünk talán berzenkedik ezen: mi védjük meg az evangéliumot, Isten országának ügyét a mi világunkban? Igen, nekünk kell megvédenünk, szemrebbenés nélkül. Szemrebbenés nélkül, de nem arcunk pirulása nélkül! Szeretetből, és nem versengésből. Nem mintha az evangélium a mi védelmünkre szorulna. Nem. Mi szorulunk arra, hogy védjük, különben önmagunk pusztítói lennénk! Az első századokban az apologéták írásban, szóban, szent életben, gyakran életük árán is védték az evangéliumot. Egyetlen kor sem lehet meg evangéliumot védelmező apologéták nélkül. Azt az élő hagyományt kell védeni, amit ők is védtek, amit mindenkor, mindenütt mindenki hitt és igaznak vallott. Pál is. Hiszen az is apológia volt, amikor elhallgatta nagy előnyét, római polgárságát, és véresre verette magát a börtönben. Eltűrte ezt a jogtalanságot, de drágán fizettette meg a római hatalommal, mert éppen praetoriumának egyik fontos embere, a börtönőre került Krisztus fogságába egész családjával együtt. Nem volt ez a Pál mamlasz vagy bugyuta.

Szeptember 30.
Tanács

Áldom az Urat, aki tanácsot adott nékem; még éjjel is oktatnak engem az én veséim. Az Úrra néztem szüntelen; mert jobb kezem felől van, meg nem rendülök. (Zsolt 16,7.8)

Dávid is bűnös, Ádám is bűnös. Hogy van az, hogy Dávid jó helyre menekült, Ádám rossz helyre menekült? Ádám a teremtmények világában próbál egérutat nyerni. Élete fölfelé, függőlegesen rendezetlen. Ha nem rendezett az életem fölfelé, akkor szörnyű katasztrófák következnek előbb-utóbb. Dávidnak sem másképp rendezett az élete, mint hogy hisz abban, aki elrendezte. Azért küldte el Isten az Ő fiát ebbe a világba, hogy elrendezze azt, amire te és én képtelenek vagyunk. Légy szíves, ne fáradj azzal, hogy rendezgesd az életedet! Ne mosd magad, ne igazold magad, ne próbáld kifizetni a tízezer arany tálentum adósságodat, ami a bibliai példában a kifizethetetlent jelenti! Képtelen az ember elrendezni azt, amit egyedül Ő rendezett el, az Ő fiának drága vérével fizette ki minden adósságunk. Ha ezt elhiszem, akkor Hozzá menekülök. Ha nem, akkor a teremtményekhez menekülök, a látható és a láthatatlan teremtmények világába.

Jó bevallani, hogy kikhez és mikhez szoktam menekülni. Néven nevezni a sokféle zsákutcámat. Azt, hogy engem a dicsőség izgat, vagy a hiúságom, vagy a féltékenység bánt. Vagy a legmodernebbek közül, ami uralma alatt tart sokakat: a mobiltelefon- és internetfüggés.

Október 1.
Menedék

Azért örül az én szívem és örvendez az én lelkem; testem is biztonságban lakozik.

Mert nem hagyod lelkemet a Seolban; nem engeded, hogy a te szented rothadást lásson. (Zsolt 16,9.10)

Az ember egyik legalapvetőbb szükségletét, a védettségigényt nem oldja meg a legmodernebb technika sem. Izraelben annak idején voltak menedékvárosok, ahová beszaladhatott a vétkes ember, és ott védelmet nyert. Mi jobb helyzetben vagyunk, a mi menedékünk közel van, nem kell sokat szaladni, amíg eléred. A mi egyetlen menedékünk nem hely, hanem személy, az Úr Jézus Krisztus, az ő áldozata, az ő jelenléte az én életemben. Arra tanít ez a zsoltár, hogy rendezd az ügyedet, fogadd el, ami készen van, hódolj meg Jézus előtt, és akkor be vagy biztosítva, nemcsak a földi életedre.

Október 15.
Feladni a kérdőjeleket

Ideje van a kövek elhányásának és a kövek egybegyűjtésének. (Préd 3,5)

A lengyelországi nagy zsidóüldözés idején hatalmas pogrom során felégettek egy falut, a zsidókat üldözve. Egy nyolc év körüli fiúcska egy száraz kútban talált menedéket, és megszabadult. Napokon át ott volt, amíg elmúlt a veszedelem. Kijőve ebből a kőmenedékből, látta a szörnyűséget: mindenütt üszkös gerendák, az ő otthona is leégett, a zsinagóga is. Döbbenten nézett körül, és Isten ezt a bibliai verset hozta eléje: „Ideje van a kövek elhányásának és a kövek egybegyűjtésének.” Ő napokon át egy kútkáványi eget látott a feje felett. Mikor meghallotta ezt az igét, hogy ideje van a kövek dobálásának is, engedelmeskedett, és elkezdte felfelé hajigálni a köveket, az ég felé. Az ég pedig összetört a feje felett, és darabonként hullott alá, úgy vette körül az ő magányos létét. A gyermek, látva az összetört eget, felkiáltott: Hogyha az ég összetört, mi értelme van zsidónak lenni? Ha nem vagyok zsidó, akkor mi értelme van embernek lenni?

Ha nincs ég, akkor van-e föld? Ha nem felülről kapjuk ezt a létet, érdemes-e a földi létet vállalni? „Csakugyan azt mondta az Isten, hogy a kertnek egy fájáról se egyetek?” – kérdezte a kísértő (1Móz 3,1). Az ég összetörése egy kérdőjellel kezdődött. Kérdőjelre nem lehet egzisztenciát építeni, sem családi, közösségi életet, vagy árvaházat, szolgálatot, munkát.

A magány akkor áll be, mikor eltávozik a szó. Azért vagyunk itt, hogy a kérdőjeleinket feladjuk, hogy legyen értelme a létnek.

Október 31.
Mennyei perspektíva

Nékem, minden szentek között a legeslegkisebbnek adatott ez a kegyelem, hogy a pogányoknak hirdessem a Krisztus végére mehetetlen gazdagságát; és hogy megvilágosítsam mindeneknek, hogy miképpen rendelkezett Isten ama titok felől, amely elrejtetett örök időktől fogva az Istenben, aki mindeneket teremtett a Jézus Krisztus által; azért, hogy megismertessék most a mennybeli fejedelemségekkel és hatalmasságokkal az egyház által az Istennek sokféle bölcsessége. (Ef 3,8–10)

Ez a mennyei perspektíva: hogy most tétessék ismeretessé a mennybéli fejedelemségek és hatalmasságok előtt az egyház által az Istennek igen sokoldalú bölcsessége. Elsősorban a mennyeieknek kell prédikálnunk tehát, enélkül az embereknek sem szólhatunk. Az egyház éppen azért vesztette el a mennyei perspektívát, mert csupán embereknek beszélt, egy idő után pedig azoknak sem. Péter első levelében olvassuk, hogy az angyalok vágyakoznak betekinteni az Ige, a váltság titkába (1,12). Azt az igehirdetést, amit nem vágynak hallgatni az angyalok, az emberek sem vágyják hallgatni.

A mennyei perspektívát mindegyre próbáljuk valami mással behelyettesíteni. Nép-, faj- és rendfenntartó szerepet szánunk az egyháznak. Nem több az számunkra, mint kultúr-, illetve oktatási intézmény, melyet mi próbálunk fenntartani. De Istent nem lehet megkímélni attól, hogy Ő tartsa fenn az egyházat. Ne is akarjuk megkímélni!

Ha nem szeretnénk, hogy a történelem megegye az egyházunkat, és vágyunk arra, hogy személyes életünk értelmet kapjon, akkor engedjük, hogy a Szentlélek elvégezze bennünk egyen-egyenként az igazi átváltoztatást, és hogy szüntelen tehesse ezt. Krisztus arca ragyogott a hegyen – ez a mi egyedüli reményünk, hogy az egyház újra az lesz, amire rendeltetett.

November 1.
Az elhordozhatatlan

Sem engem nem ismertek, sem az én Atyámat. (Jn 8,19)

Első hallásra nem lenne olyan súlyos ez a mondat, de nem mindegy, hogy kinek mondja Jézus. Egy népnek, amelynek a háta mögött ott van több mint kétezer év, ott van a Sínai-hegy, ott van a törvény, ott van a próféták sokasága, ott van a mérhetetlen tapasztalat, ott a szabadulás, ott van Mózes – egy ilyen néphez, az Isten népéhez jön valaki, aki azt mondja: ti nem ismeritek az Istent. Szörnyű konfliktus ez, elhordozhatatlan.

Még ha a kananeusoknak, ha a filiszteusoknak mondaná, érteni lehetne, de olyan népnek mondja, amelyik az Isten ismeretének tudatában él.

Jézus szavait csak mély megalázkodással lehet elhordozni. Különben az történik, ami Jézus korában meg is történt, hogy lázadás tör ki.

November 15.
A szolga nagyobb

Látjátok-é, a kit választott az Úr? Hogy nincsen hozzá hasonló az egész nép között! (1Sám 10,24)

És végül: Jézus szolgál. Számára a szeretet nem érzelem, hanem cselekedet. Így lett ötezer embernek eledel, betegnek gyógyulás, bűnösnek bocsánat. A szolga mindig azt keresi, hol kell segíteni, kinek kell a szolgálatára lenni. A szeretet mindig megtalálja annak a módját, hogyan lehet hasznos. Karácsony tehát a szolgálat és az ajándékozás ünnepe is egyben.

„Csak egy vagyok, de egy vagyok. Nem tehetek mindent; de valamit igen. Amit tehetek, tennem kell. Amit tennem kell, Isten kegyelméből akarom tenni.” (Indiai keresztény mondás)

November 30.
Dávid öt köve

Kezébe vette hát a botját, és kiválasztott a patakból öt sima kövecskét; beletette azokat a pásztortáskájába… (1Sám 17,40)

Góliát, az óriás itt van, hol nyíltan, hol leplezetten mindenki életében. Hogyan lehet legyőzni a góliátokat? Dávidot Isten lelke vezette ebben a harcban, tőle megtanulhatjuk a győzelem feltételeit.

Dávid öt sima kövecskét választott ki magának a patakból. Nem véletlenül tette: mindössze ötre volt szükség, de ha egyik is hiányzott volna, már nem lett volna teljes a győzelme.

Az első kő: a helyes indulás, a jó kezdet. A harcmezőn, ahol szemben állt egymással két nép, folyt egy patak. Senki nem sejtette, hogy a győzelem minden feltétele benne van, de Dávidnak Isten megnyitotta a szemeit, és a patak medréből indult a harcba.

Ha mi Istenre figyelünk a mi életünkben, ami szintén szüntelen harc, akkor minket is elvezet egy folyóhoz, egy vízhez, ami számunkra is a kiindulás, a kezdet. Az egész Szentírás erre a patakra mutat rá. János evangéliumában különösen kihangsúlyozódik ez a folyó, ez a víz. Jézus Nikodémusnak mondja: „Bizony, bizony, mondom neked, ha valaki nem születik víztől és Lélektől, nem mehet be az Isten országába.” (Jn 3,5) A samáriai asszonynak ezt mondja: „aki abból a vízből iszik, amelyet én adok neki, soha többé meg nem szomjazik.” (Jn 4,14) „Az ünnep utolsó nagy napján felállt Jézus, és így kiáltott: Ha valaki szomjazik, jöjjön hozzám, és igyék!” (Jn 7,37)

Jézus Krisztus az élő víznek folyama. Ha valaki nem tőle és nem vele indul, az már az első lépést eltévesztette, és minden további lépése hibás lesz: ifjúsága, öregsége, anyagi, szellemi élete, családalapítása, élete és halála egyaránt.

December 1.
Az első kő

Kezébe vette hát a botját, és kiválasztott a patakból öt sima kövecskét; beletette azokat a pásztortáskájába… (1Sám 17,40)

Dávid már nem magában volt. Az ő harca már ennél a pataknál eldőlt. Góliát már abban a pillanatban vereséget szenvedett, amikor Dávid lehajolt a patakba. Ami azután következett, csak a pataknál szerzett győzelmet tette nyilvánvalóvá.

Jézus is mindig a „pataktól” indult. Számára ez a patak az Atya volt. Miért töltötte olyan sokszor az éjszakát magányosan imádságban? Mert innen akart kiindulni.

Pál Jézus Krisztus feltámadására nézett, az ő győzelmére, ebből indult ki: „Ha csak emberi módon küzdöttem a vadállatokkal Efezusban, mi hasznom belőle? Ha a halottak nem támadnak fel, akkor »együnk és igyunk, mert holnap úgyis meghalunk«” (1Kor 15,32); „Emlékezz arra, hogy Jézus Krisztus, aki Dávid utóda, feltámadt a halottak közül.” (2Tim 2,8)

Nem könnyű elindulni a patakból. Dávidnak le kellett mennie a medrébe, ott egészen eltakarta a folyómeder, ki sem látszott belőle. Jézus is megalázta magát, amikor a Jordán vizéhez ment.

Az életnek vizét, a győzelmes folyót úgy találod meg, ha megalázkodsz, hogy Isten felmagasztaljon téged az ellenség előtt.

Vedd fel az első követ, tedd tarisznyádba, a szívedbe helyezd a jó kezdet kövét: „Én vagyok … a kezdet és a vég. Én adok majd a szomjazónak az élet vizének forrásából ingyen.” (Jel 21,6)

December 15.
Nem tehetsz mást

…menj be a te belső szobádba… (Mt 6,6)

A belső szoba – éléskamrát is jelent. Olyan helyen tárolták az ételt Palesztinában, ahol nem volt világosság, mivel a helyiségnek nem volt ablaka, ennek megvolt a maga nagyon fontos egészségügyi vonatkozása is. Tehát arról van szó, hogy az imádság nem más, mint egy belső éléskamra, ahová bejárok, a szónak ebben a gyakorlati értelmében. Dávid úgy mondja: „Naponta hétszer dicsérlek téged…” (Zsolt 119,164) Az iszlám, érdekes módon, nagyon érzékeny erre: naponta ötször imádkoznak szertartásban, és nem szégyellik, ha az imádkozás órája például az egyetem folyosóján éri őket. Ekkor előveszi a kis imaköpenyt és leteríti, nem érdekli, hogy ott járkálás van, mert a maga módján ebben az orante-alapállásban van. Mi hányszor imádkozunk? Tegyük fel ezt a kérdést. Valaki azt mondta, mást is tehetsz, ha már imádkoztál, mint hogy imádkozzál, de ha még nem imádkoztál, nem tehetsz mást, mint hogy imádkozzál.

December 31.
Óévbúcsúztató

…fölmenének Jeruzsálembe az ünnep szokása szerint. (Lk 2,42)

Izraelben az év vége a betakarítás ünnepe volt.

A mózesi törvény így szólt: „Háromszor esztendőnként minden férfiú jelenjen meg az Úrnak, Izráel Ura Istenének színe előtt.” De az is benne volt a törvényben: Senki se jelenjék meg előttem üres kézzel! (2Móz 34,23 és 20) József és Mária ennek tettek eleget, amikor felmentek Jeruzsálembe, és vitték magukkal a gyermeket, bemutatni Istennek.

Óév utolsó napján takarítsuk mi is be mindazt, amivel Isten megáldott az év során, ezzel üljünk ünnepet. A végső betakarítás előbb-utóbb mindenki életében bekövetkezik, soha nem tudhatjuk, vajon nem ez-e életünk utolsó napja.

Nehogy Jézus visszamaradjon, amikor mi elmegyünk.

Tartalom

És a te szívedben? (Visky István)

Január 1. Jézus szembefordul

Január 2. Jézus szembefordul Péterrel

Január 3. Az avignoni fél híd

Január 4. Javaink

Január 5. Bemutatás

Január 6. Istennek és embernek

Január 7. Simeon Isten népe

Január 8. Ritmus

Január 9. Itt és most

Január 10. Nem lát halált

Január 11. Staféta

Január 12. Üres kar

Január 13. Kié a dicsőség?

Január 14. Ki kit próbál meg?

Január 15. A gedeoni eset

Január 16. Mennyei jel

Január 17. Hitből, nem látásból

Január 18. Ecce plus

Január 19. Jézus nagyobb Jónásnál

Január 20. Jézus nagyobb a templomnál

Január 21. Jézus nagyobb a templomépítőnél

Január 22. Helyet készít

Január 23. Kicsinyhitű!

Január 24. Bolyban

Január 25. Ha Isten fia vagy

Január 26. Ha Isten fia vagy

Január 27. Ha leborulva imádsz engem

Január 28. Iránytű

Január 29. A pogányok Galileája

Január 30. Ahová Jézus megy

Január 31. Ahová Jézus megy

Február 1. Ahová Jézus megy

Február 2. Elrejtett élet

Február 3. Szorongató sötétség

Február 4. Mikor már felemelhet

Február 5. Van Nála bőven

Február 6. A negyedikkel jársz ott

Február 7. Lángolni kezd

Február 8. Nem a mi erőnkből

Február 9. Élő Isten fiai

Február 10. Nem lehet letörölni

Február 11. Elég egy

Február 12. A nyerő szám

Február 13. Isten matematikája

Február 14. Éneklő hit

Február 15. Hálaparancs

Február 16. Miért dicsérjük?

Február 17. Miért dicsérjük?

Február 18. Menyegzőre hív

Február 19. Ne menekülj hazulról

Február 20. Vegyél észre

Február 21. Érted történik

Február 22. Miért szenvedni

Február 23. Magad ellenére

Február 24. Új ruha

Február 25. Ó és új

Február 26. Ó tömlő

Február 27. Helyre kerülni

Február 28. Feszültség

Február 29. Görbeség

Március 1. Aki Krisztusra néz

Március 2. Eltalálva

Március 3. A gordiuszi csomó

Március 4. Élő víz

Március 5. Simeon áldása

Március 6. Sokak eleste

Március 7. Le és fel

Március 8. Elesettségünk

Március 9. Éles tőr nyomán fakad

Március 10. A nagyobb kegyelem

Március 11. Nem fér a fejünkbe

Március 12. Ne állj ellen

Március 13. A hamisság ára

Március 14. Az igazság mellett

Március 15. Irányváltások

Március 16. Önismeret

Március 17. Folytatás

Március 18. Kísértés, nem más

Március 19. Tróncsere

Március 20. Jeruzsálem

Március 21. Azonnal

Március 22. Nemesség

Március 23. Alattvalók

Március 24. Szolgák

Március 25. A másik szolga

Március 26. Aki nem gyűjt, tékozol

Március 27. Szolgaprofil

Március 28. Vád és önvád

Március 29. Elébe menni

Március 30. Nem egyedül

Március 31. Adófizetés

Április 1. Meztelenség

Április 2. Álmegoldás

Április 3. Hidegség

Április 4. Harmónia és önazonosság

Április 5. Egyedül?

Április 6. A kert fái

Április 7. Vezetés

Április 8. Péter bukása

Április 9. Valami nagy tüzet kellene rakni

Április 10. Szégyen

Április 11. Kiállok érted

Április 12. A kakas

Április 13. Ítélet alatt

Április 14. Befedezve

Április 15. Kegyelem

Április 16. Feltámadott

Április 17. Szükség

Április 18. Kinek támadt fel?

Április 19. Istenfélelem

Április 20. Az igazság napja

Április 21. Ha kicsik vagyunk

Április 22. Öröm

Április 23. Példázat

Április 24. Mi a húsvét?

Április 25. Melléjük áll

Április 26. Él az Úr!

Április 27. Értünk él!

Április 28. Éljünk érte mi is

Április 29. Dicsérjük őt!

Április 30. Titkon vagy nyíltan?

Május 1. Jóváhagyás

Május 2. Az Úr előtt

Május 3. A mezőn

Május 4. Örökké

Május 5. Újhold

Május 6. Kié a figyelem?

Május 7. Útitárs

Május 8. Keres és megtalál

Május 9. Még dolgom van

Május 10. Jézus fogságban

Május 11. Jézus fogságában

Május 12. Játék

Május 13. Az igazat mondd

Május 14. Nagy tanácsos

Május 15. Gyülekezetek

Május 16. Hinni

Május 17. Felelni

Május 18. Csalódás

Május 19. Az első szeretet

Május 20. Kárhoztatás helyett

Május 21. Édes teher

Május 22. Tusakodás

Május 23. Terhességmegszakítás

Május 24. Ima

Május 25. Kettősök

Május 26. Választás

Május 27. Lakóhely, otthon

Május 28. Félelemből

Május 29. Egy, vagy egy sem?

Május 30. Megtagadott kérés

Május 31. Isten

Június 1. Hívás

Június 2. Vőfély

Június 3. Sion

Június 4. Sion szépsége

Június 5. Eljön

Június 6. Ítélet

Június 7. Kánaán

Június 8. Önismeret

Június 9. Hogyan ismerjük meg?

Június 10. Realisták

Június 11. Kettős harc

Június 12. Mi a te indokod?

Június 13. Igaz szeretet

Június 14. Mózes a Szentírást idézi

Június 15. Isten alázata

Június 16. Más lélek

Június 17. Sorsfordulat

Június 18. A bűnbánat fegyvere

Június 19. Törvényen kívül

Június 20. Kettős

Június 21. Közösségben

Június 22. Hallgatás

Június 23. Pásztorrá lesz

Június 24. Hódolattal elé állni

Június 25. Szabadság

Június 26. Spurgeon madara

Június 27. Örökélet

Június 28. Én vagyok

Június 29. Szoros a kapu

Június 30. Megszorult ember

Július 1. Kívülről belülre

Július 2. Kik vagyunk?

Július 3. Polgárjog

Július 4. Kinél a hatalom

Július 5. Elfogadja a kihívást

Július 6. Hallani

Július 7. Udvariasság

Július 8. Milyen angyal?

Július 9. A gyógyulás módja

Július 10. Áldott legyen a fájdalom

Július 11. Megszámláltatás

Július 12. Megfoghatatlan

Július 13. Személyes

Július 14. Miért más?

Július 15. Ítélet

Július 16. Teremteni

Július 17. Eget teremtett

Július 18. Bennünk is ott az ég

Július 19. Jeruzsálemi öröm

Július 20. Generációk

Július 21. Kinek terem?

Július 22. Dávid népszámlálása

Július 23. Csak együtt

Július 24. Nem a népszámlálás

Július 25. Dávid bűnbánata

Július 26. Áldozat által

Július 27. A farizeusok beszéde

Július 28. Őt az övé helyett

Július 29. Amikor magunkra hagy

Július 30. Akiket nem hagy ott

Július 31. A farizeusok kovásza

Augusztus 1. Emlékeztet

Augusztus 2. A szív hálája

Augusztus 3. Mit tehet?

Augusztus 4. Közelebb

Augusztus 5. Helytállás

Augusztus 6. Leigazolás

Augusztus 7. Te mit válaszolnál?

Augusztus 8. Kettéválás

Augusztus 9. A Jordán vize

Augusztus 10. Keresztség

Augusztus 11. Közösségvállalás

Augusztus 12. Az elhívás iránya és célja

Augusztus 13. Akihez hív

Augusztus 14. A középpont

Augusztus 15. Közösségben az időben is

Augusztus 16. Koinónia lét

Augusztus 17. Fent és lent, kint és bent

Augusztus 18. Embernek fia

Augusztus 19. Mindenkié

Augusztus 20. Krisztus követése

Augusztus 21. Kinek az erejéből?

Augusztus 22. A tisztesség bűne

Augusztus 23. Temetés Isten országában

Augusztus 24. Az elhívás

Augusztus 25. Krisztus követése

Augusztus 26. Kudarc vagy siker

Augusztus 27. Zörget az ajtódon

Augusztus 28. A jerikói sötét éjszaka

Augusztus 29. Ki a magyarázó?

Augusztus 30. Mire használtam?

Augusztus 31. A jelen

Szeptember 1. És a múlt

Szeptember 2. Földi és mennyei ábrázat

Szeptember 3. Porlét és teológia

Szeptember 4. Mennyei ábrázat

Szeptember 5. Hordozni

Szeptember 6. A hős

Szeptember 7. Krisztus fegyvereivel

Szeptember 8. Mondd ki a nemet

Szeptember 9. Csodálkozás

Szeptember 10. Szentek vagytok

Szeptember 11. Béke és biztonság

Szeptember 12. Az Úr napja

Szeptember 13. Gyarapodás

Szeptember 14. Az egyetlen király

Szeptember 15. Védelmező apologéták

Szeptember 16. Szeretetből tenni

Szeptember 17. Hit és szenvedés

Szeptember 18. Házasság a tízparancsolat tökéletes tükrében

Szeptember 19. Közvetítés

Szeptember 20. Nem a saját erőnkből

Szeptember 21. A harmadik

Szeptember 22. Újjá lenni Krisztusban

Szeptember 23. Hajótörést szenvedni

Szeptember 24. Megfeszítve

Szeptember 25. Megújulás

Szeptember 26. Kezében összeáll

Szeptember 27. Bűnösként állok

Szeptember 28. Meglátta őt

Szeptember 29. Kinek a hatalma alatt?

Szeptember 30. Tanács

Október 1. Menedék

Október 2. Biztonság

Október 3. Közösség

Október 4. Milyen gyülekezetet építesz?

Október 5. Győzelmet kaptunk

Október 6. Harc a kutakért

Október 7. Ne válogass a helyben

Október 8. A magvető

Október 9. Hadd menjünk veletek

Október 10. Forrás

Október 11. Régi és új kutak

Október 12. Kettesben

Október 13. Mégsem hagysz el

Október 14. Többes szám

Október 15. Feladni a kérdőjeleket

Október 16. Hiánypótlás

Október 17. A föld művelése

Október 18. Mindvégig

Október 19. Egyetlen szabadító

Október 20. A kapuban

Október 21. Ábrahámmal ellentétben

Október 22. Jelen a családban

Október 23. Lót ítélete

Október 24. Most vagy soha

Október 25. Mennyei lakoma

Október 26. Vendégnek lenni

Október 27. Kovásztalan kenyérrel

Október 28. Mitől vagyunk reformátusok?

Október 29. Állandó reformáció

Október 30. Álreformáció

Október 31. Mennyei perspektíva

November 1. Az elhordozhatatlan

November 2. Isten ismeretére jutni

November 3. Szabaddá tesz

November 4. Jákób „ha”-ja, feltételes mondata

November 5. Áldás vagy átok

November 6. Javukra

November 7. Szentség

November 8. Elfogadhatod

November 9. Adósság

November 10. Bűn a Bibliában

November 11. Minden nagy szeretet gyanús

November 12. Nincs hozzá hasonló

November 13. Kit válasszak?

November 14. Miben nincs hozzá hasonló?

November 15. A szolga nagyobb

November 16. Védetten

November 17. Mit cselekedtél?

November 18. Szeparáció

November 19. Nem mindegy

November 20. Önismeret, bűnismeret

November 21. Konfliktusok

November 22. Elfordulás

November 23. Kíméletesen szeret

November 24. Ne kívül keressem

November 25. A társ nem alkatrész

November 26. Egymásra nézve

November 27. Konfliktusok kezelése

November 28. Majd az úton

November 29. Reménységgel közelíteni

November 30. Dávid öt köve

December 1. Az első kő

December 2. A második kő

December 3. A harmadik kő

December 4. A negyedik kő

December 5. Az ötödik kő

December 6. A boldogság teljessége

December 7. A bennünk levő űr

December 8. Föld és menny

December 9. Természetesen

December 10. Jogunk a boldogságra

December 11. Honnan való az alamizsna?

December 12. Más ne lássa

December 13. Alapállásban

December 14. Ahol az ember eltűnik

December 15. Nem tehetsz mást

December 16. Megtelve jövök

December 17. Ne vess hamar véget

December 18. Az utolsó falat

December 19. Nem a torz kép

December 20. Karácsony

December 21. Igaz mag

December 22. Nincs más út

December 23. A lübecki Krisztus-szobor felirata

December 24. Mária éneke

December 25. Szívvel és lélekkel

December 26. Teremtő és Megváltó

December 27. Szokások

December 28. Cél

December 29. Jézushiány

December 30. Botrányosan

December 31. Óévbúcsúztató

Felelős kiadó Szilágyi D. Szabolcs
Felelős szerkesztő Rostás-Péter Emese
Felelős szerkesztő Péter Abigail
Műszaki szerkesztő Sütő Ferenc
Elektronikus könyv Nagy Lajos

Koinónia Kiadó
RO–400344 Cluj, str. Mărginaşă nr. 42
Tel/Fax: +40 264 450119
E-mail: office@koinonia.ro
www.koinonia.ro

ISBN 978 973 165 272 6

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu
Bookline

www.bookline.hu

Felhasznált betűtípusok:
Noticia Text, Mukta – SIL OFL