részlet

© Eiler Tamás, Ferenczi Attila, Karsai György, Rung Ádám, Térey János jogutódja (Harmath Artemisz), Tordai Éva, 2023

Fordította: Eiler Tamás, Ferenczi Attila, Karsai György, Térey János, Tordai Éva

Az Előszót írta: Karsai György

A bevezetőket írta: Ferenczi Attila (Kullancs, Az utazóláda), Karsai György (A doboz, Epidicus, A hőzöngő katona, Pseudolus, Truculentus)

A jegyzeteket írta: Ferenczi Attila (Kullancs, A hőzöngő katona, Az utazóláda), Rung Ádám (A doboz, Pseudolus), Tordai Éva (A doboz, Epidicus, Truculentus)

A fordítást az eredetivel összevetette: Ferenczi Attila (Kullancs), Karsai György (Epidicus, A hőzöngő katona, Truculentus), Rung Ádám (A doboz, Pseudolus, Az utazóláda), Tordai Éva (Az utazóláda)

A könyvet tervezte: Karcagi Klára

A borító egy komédiajelenetet ábrázoló pompeji mozaik felhasználásával készült (forrás: Wikipédia)

A kötet a Nemzeti Kulturális Alap (NKA) támogatásával jelent meg

Kiadja 2023-ban a Corvina Kiadó Kft., az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja.

ISBN 978 963 13 6979 3

Elektronikus változat
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu
Készítette Ambrose Montanus

Tartalom

Előszó (KARSAI GYÖRGY)

Bevezető A dobozhoz (KARSAI GYÖRGY)

A DOBOZ (Cistellaria) (TORDAI ÉVA FORDÍTÁSA)

Bevezető a Kullancshoz (FERENCZI ATTILA)

KULLANCS (Curculio) (EILER TAMÁS FORDÍTÁSA)

Bevezető az Epidicushoz (KARSAI GYÖRGY)

EPIDICUS (TORDAI ÉVA FORDÍTÁSA)

Bevezető A hőzöngő katonához (KARSAI GYÖRGY)

A HŐZÖNGŐ KATONA (Miles gloriosus) (KARSAI GYÖRGY ÉS TÉREY JÁNOS FORDÍTÁSA)

Bevezető a Pseudolushoz (KARSAI GYÖRGY)

PSEUDOLUS (TORDAI ÉVA FORDÍTÁSA)

Bevezető a Truculentushoz (KARSAI GYÖRGY)

TRUCULENTUS (TORDAI ÉVA FORDÍTÁSA)

Bevezető Az utazóládához (FERENCZI ATTILA)

AZ UTAZÓLÁDA (Vidularia) (FERENCZI ATTILA FORDÍTÁSA)

Megjegyzés a magyar fordításhoz

A kötet munkatársai

Előszó

A ludi scaenici összefoglaló név alatt azokat a római ünnepi játékokat értjük, amelyeken az ünnepi szertartás keretében, annak szerves részeként színházi előadásra is sor került. Az első, latin nyelven alkotó szerzők – Livius Andronicus, Ennius, Naevius, Pacuvius – a Kr. e. 3. század első évtizedeitől kezdve mind írtak tragédiát, ugyanakkor többségükben komédiát is. Ebben tehát nem követték azt a görög elődökre visszavezethető hagyományt, miszerint a drámaszerző kötelezően egyműfajú: Aiszkhülosz, Szophoklész, Euripidész, életművében nem bukkanunk (ó)komédiára,1 miként Arisztophanésztól vagy sem Menandrosztól sem ismerünk tragédiát.

Aulus Gellius az Attikai éjszakákban (Noctes Atticae) –Varróra2 hivatkozva – írja meg Plautus (i. e. 254 körül – i. e. 184 körül) anekdotikus életrajzát.3 Ezek szerint miután színházi – színművészi? – munkái során szerzett összes pénzét kereskedelmi ügyletekbe fektette és elveszítette, visszatért Rómába, ahol – hogy megélhetését biztosíthassa – egy molnárnál talált munkát, és már-már rabszolgainak nevezhető körülmények között tengette életét, míg végre első komédiái meghozták számára a sikert és az ezzel járó anyagi biztonságot is.4 Cicerótól úgy tudjuk, hogy Plautus 184-ben halt meg, és hogy a Truculentust, az Epidicust és a Pseudolust a legsikerültebb öregkori művei között tartotta számon.5

Plautus életére vonatkozóan valójában nagyon kevés, hitelesnek tekinthető adat áll a rendelkezésünkre. A sok-sok anekdotikus elem (a Gallia Cisalpinában harcoló római seregben való, kétéves katonáskodása, kereskedői ügyetlenkedése és tönkremenetele, vagy egy molnár szolgálatában töltött rabszolgaévei) mellett ami igazán sokat elárul róla, az a nevével jelzett sorstörténet. Merthogy ennek a szép, hangzatos, igazi római polgárnévnek – Titus Macc(i)us Plautus – mindhárom eleme jelentéssel bíró, mi több, sors- és történetleíró név. A mai Rimini melletti észak-umbriai Sarsinna kis falu egyetlen nevezetessége az itt előállított kecskesajt volt. A hely valamikor az i. e. 3. század húszas éveiben került Róma fennhatósága alá, de az itteniek által beszélt nyelv az oscus volt. Így bizonyosnak mondható, hogy az a húsz év körüli, szegény fiatalember, aki i. e. 226-ban a falun észak felé átvonuló, Aemilius Papus consul vezette római sereg délceg katonáit ámulva és irigykedve figyelte, egyáltalán nem tudott latinul, azon a nyelven, amelyet majd évtizedekkel később sikeres komédiaíróként oly virtuóz módon használt. Sőt, ekkor még nyilván nem is Titus volt a neve. Ezt talán akkor kapta emlékül és jutalmul, amikor 224-ben a győzelmet követő triumphus után visszatért szülőföldjére. Nem sokkal később azonban ismét útra kelt, ám ezúttal már örökre: eddigi rövid élete során többször is részt vett – nézőként – színielőadáson, és ezek – az Itáliát járó alkalmi színtársulatoktól kapott – élmények olyannyira rabul ejtették Titust, hogy úgy döntött: csatlakozik az egyik színtársulathoz.

A színház itt megismert formája elbűvölte őt. Nyilvánvalóan még hosszú időn át a színház az alkalmi társulatok által előadott, kacagtató, olykor a durvaságig és obszcenitásig nyers, mimetikus jelenetfüzért jelentette a számára; vagyis sok improvizációval, zenével és mozgással élményt nyújtani a közönségnek, amely az önfeledt szórakozás fejében fizet a színészeknek, és biztosítja a megélhetésüket. Ekkor még a színházi műfajok közül jó eséllyel kizárólag az általa is műveltet, az atellanát ismerte. Úgy tűnik, szigorú hierarchikus rend uralkodott a színjátszó vándortársulatoknál: nem vált valakiből azonnal histrio, vagyis szöveget előadó, mimetikus eszközökkel színre vitt történetben fellépő színész. Először mindenképpen egy szöveg nélküli, kifejezetten a primer hatás: a nevetés kiváltására alkalmas – mindig néma, vagyis szöveget nem kapó! – szereplőtípust kellett játszania: maccust („bohóc”, pipogya, csetlő-botló alak) vagy planipest („lapos talpú”, ágrólszakadt alak, akinek még cipő sincs a lábán). Titus színészi pályája is így kezdődött: bejött a színre, itt verbális és/vagy fizikai inzultusok érték – ezeken kellett a közönségnek jókat nevetnie –, majd kiment (vagy kilökték, kirugdosták). És hogy milyen sikerrel alakította e kezdő mimicus risusokat, azt mutatja nomenje – Macc(i)us – és cognomenje – Plautus (a planipes mellékalakja). Szerzőnk három részből álló, gyönyörű római neve minden tudós életrajznál hívebben őrzi elkötelezettségét a színház és a színjátszás iránt… Mint az elkövetkező évtizedek ezt egyértelműen igazolták, több volt ez egyszerű fellángolásnál: a színjátszás hivatás, pontosabban teljes életet kitöltő elhivatottság volt számára.

Plautus fennmaradt komédiái mind a comoedia palliata műfajába tartoznak: görög helyszínen (legtöbbször Athénban) játszódnak, görögök a szereplők, és görög ruhákat viselnek (a műfaj maga is egy jellegzetes görög ruhadarabról, a palliumról, az egész testet befedő vászonköpenyről kapta a nevét). Vagyis minden görög, kivéve a tanulságot, a drámából kiolvasható morális tanítást, ami mindig az itáliai – mindenekelőtt persze római – közönségnek szól. Hogy egy komédiabeli (rab)nő eszesebb, intelligensebb a teste, lelke, vagyis élete felett uralkodó férfinál, a görög ókomédiáig, Arisztophanész Lüszisztratéjáig vezethető vissza (sőt ha e nőalak őseredetijét keressük, Euripidészre és annak Helenéjére fogunk bukkanni).

Horatius nagyon szigorú volt Plautusszal, és vele példálózik, amikor a komédia mint műfaj buktatóit, gyengeségeit ecseteli:

Köznapi tárgya miatt – mondják – a komédia kíván

legkevesebb munkát. Pedig annál több a nehézség

véle, minél kevesebbet várhat ezért. Nézd

Plautust: míly hanyagul rajzol szerető görög ifjat,

fösvény, zsarnok apát vagy kapzsi, ravaszdi kerítőt;

mennyire Dossenus, ha falánk élősdiket ír le,

s mily lötyögő a cipő, miben átfut a színen.6

Vagyis elrettentő példaként hivatkozik Plautusra, aki szerinte vétkesen elhanyagolja a jellemábrázolás elmélyült kidolgozását, és ennek illusztrálására felsorol néhány, az itáliai komédiaműfajokban (az oscus atellanában, a Róma környéki népi csúfolódó énekekben, a fescenniumi dalokban, valamint a dél-itáliai phlüakesz-színészek obszcenitástól sem visszariadó jeleneteiben) éppúgy megjelenő állandó szereplőt, mint Plautus komédiáiban: az adulescenst, a senexet, a lenót, a parasitust és a dossenust. A Horatius7 által nyilván jól ismert görög újkomédiai elődöknél (Menandrosznál, Diphilosznál, Philémónnál) Plautus talán valóban szélesebb ecsetvonásokkal rajzolta meg e szereplőket, mint ahogy az a kényes ízlésű, szigorúan ítélő római költő számára tetszhetett volna, de hogy ez a komédiái kárára lett volna, az már igencsak vitatható. Egyszerűen arról van szó – és ezt Horatius nem akarja észrevenni –, hogy Plautus álláspontja szerint más szerepe van a színháznak, és eltérő eszközei vannak az akár legmagasztosabbnak szánt mondanivaló kifejtésére, közvetítésére. Amikor Horatius azt mondja, hogy „…az a célja csupán, hogy az erszényét teletömje, / s mit bánja: bukik, vagy talpán áll-e darabja,8 bizonyosan igazságtalan Plautusszal. Hiszen a drámaíró nem tesz mást, mint a műfaji sajátságokból következően, a színen megjelenített, utánzásos történeteiben – a jellemábrázolásban éppúgy, mint a cselekményvezetésben vagy a konfliktusok egymásra építésében – máshová helyezi a hangsúlyokat. Ha egy szolga okos – és nem parasitus! –, akkor mindig, minden körülmények között az, és győzelemre viszi a felvállalt ügyet, akár a sajátjáról, akár a gazdájáéról van szó (mint például Epidicus, a nevét címében viselő komédiában); így jár el a sikerig vezető út minden egyes állomásán. Vagyis a színpadi történet valamennyi jelenetben egy komikus összecsapásokban győzedelmeskedő szereplőt mutat. Ha egy meretrix vagy egy leno találékony és intelligens, akkor kiemelkedik a környezetéből, azaz társadalmi helyzetétől függetlenül az események irányítója lesz, és ugyanez igaz minden komédiai típusszereplő esetében. Lehetséges, hogy amikor Horatius a jellemábrázolásban, a konfliktusok kibontásában, a cselekmény fordulatainak kidolgozásában szólal fel Plautus ellen, elsősorban a korban jól ismert, több évszázaddal korábban élt, nagy drámaírók lebeghettek a szeme előtt. Mindenekelőtt a görög klasszikus kor szerzőire, Aiszkhüloszra, Szophoklészre, Euripidészre kell itt gondolnunk, de akár Livius Andronicus, Naevius, Ennius és Pacuvius – sőt, akár még Menandrosz vagy Diphilosz, tehát az újkomédia Rómában ismert és elismert szerzői – is szóba jöhetnek. Így érthető, hogy Horatius számára ebben az összehasonlításban az idézett jellemábrázolási vagy akár drámaszerkesztési kérdésekben Plautus egyikükhöz sem mérhető. Ám ha alaposabban szemügyre vesszük a kérdést, kiderül, hogy Horatius negatív véleménye mögött a Plautus-komédiákkal kapcsolatos, egyik legfontosabb színházesztétikai kérdés fogalmazódik meg: milyen komédiadramaturgiai prioritások középpontba állításával szerkeszti Plautus a drámáit? Ha csak az itt autentikus, új fordításban olvasható komédiákat vizsgáljuk, akkor is megállapíthatjuk: annyiban igaza van Horatiusnak, hogy a Plautus-darabok szereplőinek jellemrajza a legtöbb esetben – de nem mindig! – valóban egyszerű, sémakövető. A drámák történetbonyolítása is jórészt követi a fennmaradt római komédiákból megismerhető drámaszerkezetet. A történetek fordulatai egyszerűek, sőt kiszámíthatóak, és az esetek döntő többségében a lezárás, a konfliktusok feloldása sem okoz különösebb meglepetéseket.

Amit viszont Horatius nem akar észrevenni, az éppen a plautusi dramaturgia talán legfontosabb eleme: e komédiák minden egyes jelenete poénra kihegyezett, vagyis aszerint alakítja Plautus a történet fordulatait, a szereplők jellemvonásait, hogy azok folyamatosan és erőteljesen hassanak a nézőkre, és megnevettessék őket. Ő az első olyan római szerző, akinél pontosan követhető, hogyan gondolta végig, miképp számolta ki nagyon gondosan, már-már patikamérlegen a közönség várható reakcióit, a komikus hatást. Ezt a cselekmény felépítésével, a szereplők jellemének – elnagyolt? – ábrázolásával, a jelenetek hangulatának folyamatosan magas hőfokon tartásával és nem utolsósorban komikus verbális eszközökkel való megvalósításával kívánta elérni. Vagyis az a bírálat, hogy Plautus elhanyagolni látszik a jellemek aprólékos, leírásokban és párbeszédekben történő kidolgozását, végtelenül felületes ítélet. Igaz, a vád többé-kevésbé megalapozottan hivatkozhat a legtöbb darab „szolga” és „öregember” szereplőire, de már semmiképpen nem érvényes a nőalakok esetében. Lehetséges, hogy e komédiákban egy-egy cselekményfordulat leegyszerűsítettnek tűnik – amilyen fordulat például az elcserélt gyermek motívumának többszöri felbukkanása, hasonlóképpen az okos szolga győzelemhez vezető útja –, ám ez egyáltalán nem Plautus írói tehetségének hiányára vagy szakmai képzetlenségére utal. Gondoljunk csak akár az Epidicus „öreg” alakjaira, Periphanesre és Apoecidesre, vagy A hőzöngő katona egyes szereplőire: Palaestrióra, az „okos szolgára”, Philocomasiumra, a „lányra” és Pyrgopolinicesre, a „katonára” – és a Plautus virtuóz komédiaírói tudásával kapcsolatos kételyek egyértelmű cáfolatát kapjuk.

Egészen másról van itt tehát szó, mint valamifajta „szakmai hiányosságról”: bizonyosnak tűnik, hogy Horatius Plautusnak címzett kritikája sokkal inkább a római komédia, mint műfaj egésze, ellen irányult. A profanum vulgus, az „egyszerű tömeg” előtt zajos sikert arató komédiaíróban azt a veszélyt látja a nagy költő, hogy a plautusi komédia a magas költészetben való gyönyörködés helyetti alternatívát kínál a befogadói hatás elérésére. Horatius ugyanis pontosan érzékeli, hogy Plautus úgy hat a közönségére, a mindenkori befogadóra, hogy egyáltalán nem törekszik a költészet vagy akár a tragédia – esztétikai és dramaturgiai emelkedettséget, az örök értékeket, a követendő világképet közvetíteni hivatott – eszköztárának felhasználására. Célja egyáltalán nem e magasztos gondolatok és eszmék megéneklése, a mélyen meg- és átélt érzelmek (hazaszeretet, barátság, szerelem, gyász stb.) költői nyelven és képekben való ábrázolása. Mindezek helyett az örök emberi gyarlóságokat állítja a középpontba: a fösvénységet, a mohóságot, a hatalomvágyat, a beképzeltséget, a bűnös és nem bűnös szerelmet, ráadásul úgy, hogy mindezek bemutatásán nevetni, kacagva mulatni kell. Vagyis Plautus mindenkori nézője a saját mindennapi tapasztalatait, hétköznapi életét látja viszont – természetesen a komédia műfaji szabályainak megfelelően sarkítva –, és ezek ábrázolásán nevet felszabadultan.

Plautus legsikerültebb komédiáiban a színház legfontosabb, örök küldetését teljesíti be: történetei, esendő hősei itt és most, a mindenkori néző, befogadó nevében és helyett, a valóság mindent elsöprő erejével élik meg nagyon is hétköznapi konfliktusaikat, örömeiket, csalódásaikat, csúfos elbukásukat. És ez az, ami művészetét a mai napig oly értékessé, színrevitelért kiáltóvá teszi: minden megszólalásban, monológban, az összecsapások valamennyi fajtájában – függetlenül az összecsapásban részt vevők indulatának intenzitásától! – érzékelhető a komikus hatásra törekvés. Plautus a poénokra építve alakítja nemcsak az egyes jeleneteket, hanem az egész komédiát is. Addig halmozza a komikus csattanókat, hogy végül azon kapjuk magunkat, hogy egy-egy darab elmesélhető lenne akár kizárólag a jelenetek komikus csattanóin keresztül. Ez természetesen rendkívül kockázatos szerkesztési módszer, hiszen azzal a veszéllyel fenyeget, hogy a komikus elemek halmozása egy mértéken túl elveszíti elsődleges célját, a nevetés kiváltását. Az egymást követő szóviccek, durva és meghökkentő kifejezések használata, vagy akár a szavakat kísérő mozdulatok, komikus botladozások, elesések stb. monotonná tehetik a cselekményt.

A valamennyi fennmaradt és hiteles, összesen huszonegy Plautus-vígjáték magyar nyelven egyedül Csiky Gergely 1885-ben megjelent, négykötetes kiadásában olvasható.9 Ennek a kiadásnak a példányai ma már könyvritkaságnak számítanak. Nyilvánvaló – és ebben a szakirodalomban is konszenzus van –, hogy a Plautus-komédiák a római irodalom, illetve az európai színháztörténet integráns részét képezik. Devecseri Gábor 1977-ben kiadott, 15 komédiát tartalmazó, kétkötetes fordítása nem teljes; a költő-fordítót korai halála ugyanis megakadályozta abban, hogy a 20. század második felének nyelvén megszólaló, filológiailag pontos – és a színpadi felhasználás szempontjából is jól használható – Plautus-szövegeit elkészíthesse.10 A Devecseri-fordítások között nem szerepel az Epidicus, a Truculentus, A doboz, a Kullancs, Az utazóláda és a Pseudolus. Kötetünk mindezeket a darabokat tartalmazza (kiegészítve A hetvenkedő katona új fordításával). Ilyen értelemben hiánypótló vállalkozásról van szó; megjelenésük a hazai klasszika-filológiai fordítások számos adóssága közül egynek a törlesztése.11 Ugyanakkor a köteten dolgozó csapat azt is célul tűzte ki, hogy az érdeklődő olvasók – köztük nem utolsósorban a hazai színházi alkotók – megismerjék ezeket az eddig jószerint ismeretlen komédiákat, és bennük talán a repertoárra tűzhető színpadi szövegekre, igazi kincsekre leljenek.

Jegyzetek

1 Euripidész esetében nem ennyire egyszerű a helyzet, hiszen az elsősorban késői tragédiáiban (például az Iónban, a Helenében vagy a Bacchánsnőkben) felhasznált komikus elemek a műfaji határok feszegetésének jól dokumentált esetei.

2 Marcus Terentius Varro (i. e. 116 – i. e. 27) római költő, író, tudós. Alapos vizsgálódás után 21 Plautus-darabot ítélt hitelesnek, és ezek maradtak aztán meg az utókorra.

3 Attikai éjszakák 3, 3, 8–17.

4 Uo. 3, 3, 14.

5 Brutus 60.; Az idősebb Cato vagy az öregségről 50.

6 Levelek második könyve 1, 168–174. Ford. Devecseri G.

7 „Horatius” alatt itt értsük az irodalmi tárgyú episztolák által színre vitt, E/1-ben megszólaló ént (olykor egyenesen „költészettanárt”), aki nem azonos az életrajzi szerzővel.

8 Uo. 175–176., Ford. Devecseri G.

9 Titus Maccus Plautus vígjátékai I–IV. Csiky Gergely ford. Budapest, Kisfaludy Társaság, 1885.

10 Plautus vígjátékai I–II. Budapest, Magyar Helikon, 1977. A kötet a következő darabokat tartalmazza: Amphitruo, Szamárvásár, A bögre, A két Bacchis, A foglyok, Casina, Az ikrek, A kalmár, A hetvenkedő katona, Kísértetek, A perzsa, A karthagói ifjú, A hajókötél, Stichus, Három ezüst. Szilágyi János György a kötetekhez írott tanulmányában elmondja, hogy Devecseri még egyáltalán nem tartotta kiadásra késznek Plautus-fordításait, vagyis nemcsak a még le nem fordított komédiákkal akart foglalkozni, de a végül a kötetekben halála (1971) után hat évvel közölt fordításokon is alapos változtatásokat tervezett. Kötetünkben közöljük a mind Csiky, mind Devecseri által amúgy kiválóan lefordított A hőzöngő katona (Miles gloriosus; Devecserinél: A hetvenkedő katona) Térey János és Karsai György által készített, új fordítását is, mintegy példaként arra, hogy ideális esetben minden újabb generációnak szüksége lehet a jelenben érvényes, mai nyelven megszólaló drámaszövegre.

11 Ugyanilyen adósság többek között a görög tragikus triász töredékeinek fordítása (Csengery János Euripidész-fragmentum-fordításai [Budapest, 1926] is kiegészítésre szorulnak). De említhetnénk a Pindarosz, Kallimakhosz vagy Terentius összes műveinek fordítását tartalmazó köteteket is (bár utóbbi készülőben van), vagy Ennius Annalesének kiadását – és a sort még hosszasan folytathatnánk.

Bevezető A dobozhoz

A doboz (Cistellaria) azon Plautus-komédiák közé tartozik, amelyek bemutatási időpontjában nagyjából biztosak lehetünk: elsősorban a biztonsággal datált A hőzöngő katona (i. e. 206–205) néhány szöveghelyének drámánkra való utalásai, majdnem szó szerinti szövegegyezései1 az i. e. 207–206-os bemutatót valószínűsítik. Plautus görög előképe Menandrosz elveszett, Barátnők villásreggelije (Szünarisztószai) című komédiája volt. Utóbbinál is, csakúgy, mint Plautusnál, a villásreggeli közbeni beszélgetéssel kezdődhetett a komédia; itt exponálták a szereplők a központi témát, a szerelmesek mindenféle gonosz, irigy ember ármánykodása miatt meghiúsulni látszó házasságát. Plautus megtartotta a jelenetet: darabját a felnevelésért és a sok-sok segítségért barátnőit villásreggelin-ebéden vendégül látó Selenium, barátnője, Gymnasium, a fiatal kurtizán és annak anyja beszélgetésével indítja.

A rendkívül szövevényes történet egy szabályos felismerésdráma szereplő- és cselekménytoposzaiból építkezik. Van benne megesett lány (Phanostrata), akit egy ismeretlen ifjú (Demipho) részegen megerőszakolt, kitett gyermek (az erőszakból született lány, Selenium), akit egy jószívű asszony (Melaenis, a kerítőnő) sajátjaként nevelt fel, az időközben felserdült lányba szerelmes ifjú (Alcesimarchus), a szerelmeseket segítő barátnők, illetve szolgák (Gymnasium, ennek anyja, Syra, szolgálóik, Lampadio és Halisca), végül a szerelmesek egymásra találását (itt: házasságát) megakadályozni akaró öreg (Alcesimarchus név nélkül szereplő apja). Mint már e felsorolásból is látszik, fordulatokban gazdag, sok történetszálat mozgató, igen szerteágazó cselekményű, ötfelvonásos komédia A doboz. Pontosabban minden bizonnyal az lehet, ám sajnos nem ismerjük a teljes szöveget. Rendkívül töredékesen maradt fenn e komédia, mindössze az első felvonás tekinthető többé-kevésbé teljesnek (1–202. sor). A második felvonásban már nagyon sok a bizonytalan olvasatú vagy teljesen hiányzó sor (203–630. sor), míg a harmadik, negyedik és ötödik felvonás összefüggő szövegrészei együtt alig tesznek ki 150 sort (631–783. sor).2 A hiányzó részek természetesen illuzórikussá teszik a darab egészének elemzését, de annyi bizonyos, hogy a boldog befejezés – Selenium és szülei egymásra ismerése, valamint szabad születésű lánynak való elismerése után minden akadály elhárul Alcesimarchussal való házassága útjából – zárja a komédiát. Sokat ígérő szereplőgárdát állított össze Plautus, és csak remélni lehet, hogy valamikor olyan új kéziratleletre bukkannak a kutatók, amely tartalmazza A doboz teljes szövegét. A rendelkezésünkre álló szöveganyagból a következő történetfűzés rekonstruálható Tordai Éva remek fordítása, a szöveghez fűzött jegyzetei, nem utolsósorban pedig a római komédia műfajához pontosan illő, a komédia elé illesztett, „Cselekmény” című tartalmi összefoglaló alapján:

Görög földön, a Peloponnészosz félsziget északkeleti részén, a Korinthoszi-öböl partján fekvő Sziküón (latin Sicyon) városában játszódik a történet. Sok évvel ezelőtt idelátogat ügyeit intézni egy lémnoszi fiatalember, Demipho, és egy átmulatott éjszaka után, részegen megerőszakol egy lányt, Phanostratát, majd rögtön ezután hazautazik Lémnoszra. Phanostrata teherbe esik, és amikor megszüli a kislányát, Seleniumot, kénytelen a csecsemőt sorsára hagyni. Csakhogy a szolga, Lampadio, akire a kislányát bízza, nem öli meg a gyermeket, csak kiteszi – és mellé odatesz egy kis dobozt, egy ládikát (cistellaria), benne egy csörgővel mint felismerési jellel, hátha majd ennek segítségével bizonyítani lehet a kislány származását. Egy kerítőnő, Syra találja meg a csecsemőt, és odaadja egy barátnőjének, Melaenisnek, aki mint sajátját neveli fel a kislányt. Sok évvel később Selenium és Gymnasium, Syra kényszerűségből kurtizánná lett lánya bizalmas barátnők lesznek. Amikor Selenium szerelmes lesz egy helybéli fiatalemberbe, Alcesimarchusba, és együtt élve vele már az esküvőre készülnek, a lány minden örömét és bánatát Gymnasiummal osztja meg. A fiatalok boldogságának Alcesimarchus apja áll az útjába, mivel nem akarja, hogy fia egy rangján aluli lányt vegyen feleségül. Arra akarja kényszeríteni Alcesimarchust, hogy egy előkelő családból származó lányt, a lémnoszi Demipho lányát vegye feleségül. Ugyanis időközben Demipho – aki persze nem tudja, hogy a sok évvel korábban Sicyonban megerőszakolt lánytól gyermeke született – Lémnoszon megnősült, és született egy lánya, akit most szeretne hozzáadni a sicyoni Alcesimarchushoz. Miután lémnoszi felesége meghal, Demipho özvegyen Sicyonba költözik, és itt ismét megnősül. A véletlen úgy hozza, hogy éppen az általa egykor megerőszakolt lányba, Phanostratába szeret bele, és veszi el feleségül. Phanostrata és Demipho tisztázzák a múltban történteket, és immár együttes erővel szeretnék megtalálni közös gyermeküket. Ehhez szolgáik, Lampadio és Halisca segítségét veszik igénybe, így számos akadály legyőzése után végre tisztázódik Selenium származása, és a lányt nevelőanyja, a jószívű Melaenis vezeti vissza igazi szülei házába. A szerelmesek házassága elől így elhárul minden akadály, a komédia pedig Selenium és Alcesimarchus esküvőjével zárul.

Nem állíthatjuk, hogy minden az itt vázolt rekonstrukciós kísérlet szerint történik Plautus komédiájában, de azt igen, hogy a hiányzó részek pótlásának ez az egyik lehetséges megoldása. Nem tudjuk, hogyan dolgozta ki Plautus a történet egyes fordulatait – vajon mi módon zajlott Phanostrata és Demipho összeveszése-kibékülése, miként tisztázták az egykori megerőszakolást, vagy hogyan jutott a szerelmes fiú, Alcesimarchus tudomására Selenium származásának története –, így a ma olvasható szöveg(töredék) sok értéke rejtve marad előttünk. De azért e csonka szövegben is felfedezhetünk Plautusra jellemző, első olvasásra talán nem feltűnő, de mégis nagyon fontos dramaturgiai megoldást, ami igencsak elgondolkodtató tanulságokkal szolgálhat, amikor a plautusi komédiákból levonható moralitást keressük. Két idős férfi, két Öregember szerepel a történetben: a mára már – legalábbis a komédia színpadán – idősnek számító Demipho, valamint Alcesimarchus apja, akit Plautus névtelenül hagyott. Ez utóbbi a 305. sornál lép fel, s azért akar mindenáron beszélni Seleniummal, hogy eltiltsa őt a fiától. Nem tudja, hogy Selenium helyett annak barátnőjét, a kurtizán Gymnasiumot találta a lány otthonában, s abban a hitben támad neki, hogy a fia szeretőjével beszél. Gymnasium kiélvezi e félreértés minden pillanatát: „Jó nyersanyag, jó alkalom, hogy kissé megszívassam!” – mondja (368. sor), és egy fergetegesen komikus jelenet keretében pillanatok alatt magába bolondítja és igencsak nevetségessé teszi a hirtelen vágyra lobbant Öregembert. Csakhogy ha túllépünk a jelenet helyzetkomikumán, és az egész történet kontextusában helyezzük el, ott találjuk a felnőtt férfiak, az idősebb nemzedék tagjainak értékelését. Selenium apja fiatalon durva erőszaktevő volt, aki most, a jelenben sem látszik megbánni egykori tettét, Alcesimarchus apja pedig egy minden erkölcsre fittyet hányó, vén élvhajhász, akit egyáltalán nem zavar, hogy fia szerelmét készül magáévá tenni (hiszen fogalma sincs arról, hogy Selenium barátnőjével van dolga). Mint minden plautusi komédia, ez a comoedia palliata is, bárhol játszódjék a történet, a római polgároknak akart tanulságokkal szolgálni: Plautus a rómaiakról, a római erkölcsökről és értékekről beszél A dobozban, és biztosak lehetünk benne, hogy a kép, amelyet felrajzol, nem csak vidámsággal és örömmel töltötte el közönségét.

Válogatott szakirodalom:

R. F. Hartkamp – F. Hurka (eds.): Studien zu Plautus’ Cistellaria. Tübingen, 2004.

W. de Melo: Plautus II. Casina, The Casket Comedy, Curculio, Epidicus, The Two Menaechmuses. Loeb Classical Library 61. Cambridge (Massachusetts)–London, Harvard University Press, 2011.

S. Papaioannou – Ch. Demetriou (eds.): Plautus’Erudite Comedy: New Insights into the Work of a „Doctus poeta”. Cambridge, 2020.

A doboz (Cistellaria)

CSELEKMÉNY3

Egy üzleti útján régen nemi erőszakot

követett el egy lémnoszi sráC. Az áldozat

szült egy kIslányt, de megvált tőle: elkerült

egy kurvához, aki felnevelte rendeSen.

A lémnoszi meg megnősülT, és meg is özvegyült,

Elköltözött és újranősült: azt a nőt

sikerüLt elvennie pont, akit megerőszakolt.

Ezt megbeszéLik. A házaspár a gyermeket

szeretné felkutAtni. A lány szerelmese

meg táRsadalmilag jóval felette áll,

az apja ezért másIk menyasszonyt szánt neki.

A csecsemőkori játékosdobozáról a lányt

felismerik. A polgári származás segít,

hogy a két szerelmes összekösse életét.

SZEREPLŐK

Selenium [szelénium, „hold”], fiatal lány, Alcesimarchus szerelme

Gymnasium [gümnaszium, „edzett”], kurva, Syra lánya, Selenium barátnője

Syra [szüra, „szír származású”], kerítőnő, Gymnasium anyja

Segítség – Auxilium [aukszilium], isten

Alcesimarchus [alkészimarkhusz, „erős harcos”], fiatal fiú, az Öregember fia

Thyniscus [thüniszkusz, „lótifuti”], Alcesimarchus rabszolgája

Öregember, Alcesimarchus apja

Lampadio [lampadio, „briliáns”], Phanostrata rabszolgája

Melaenis [melajnisz, „fekete”], Syra barátnője, Selenium nevelőanyja

Phanostrata [fanosztrata, „híres harcosnő”], idős nő, Demipho második felesége

Halisca [haliszka, „foglyul esett nő”], Melaenis szolgálólánya

Demipho [démifó, „a nép szónoka”], öregember, Phanostrata férje

Játszódik Sziküónban.4

I. 1.

Sziküóni utca: középen Demipho háza, kétoldalt Melaenisé és Alcesimarchusé.

Selenium (Alcesimarchus házából lép ki Gymnasiummal és Syrával)

1 Régen is szerettelek, anyáddal

együtt a barátnőm voltál, de ma, Gymnasium,

rájöttem: úgy se kaphatnék

több figyelmet tőletek, ha testvérek

5 lennénk – képtelenség lenne,

5a azt hiszem, mert annyira

6 elhanyagoltatok mindig

6a minden mást, csak hogy nekem segítsetek.

7 Én ezért szeretlek benneteket, és

7a iszonyúan hálás vagyok érte.

Gymnasium Komolyan mondom, így könnyű segítenünk

és hasznodra lennünk, mert olyan

10 ízletes és bőséges villásreggelit5

adtál, amit nem felejtünk el csak úgy.

Selenium Örömmel tettem s teszem máskor is,

ha erre vágytok.

14 Syra Mint ahogyan az mondja, akit jó szél hozott

14a el nyugodt vízen:

15 „Jó, hogy itt vagyok”… tenálad, komolyan mondom,

15a annyira kedvesen

fogadtál,

minden nagyszerű volt, csak a felszolgálás nem teljesen.

Selenium Már miért?

SyraRitkán hozták a bort, s vizezve volt.

19–20 Gymnasium Szerinted ez illendő?

SyraSzerintem jogos volt,

magunk közt vagyunk.

SeleniumDe joggal szeretlek

benneteket, ti is tiszteltek engem.

SyraÚgy helyes, Selenium,

ha mind összetartunk,

és barátokként viselkedünk.

25Nézd csak meg a jó születésű, nemes asszonyokat,

hogyan ápolják a barátságot: szoros kötelék.

Bár ha mi ezt tennénk, ha őket utánoznánk, alig élnénk,

úgy irigyelnének, nem akarnák, hogy nekünk is jó legyen.

29–30 Szeretnék, ha nem lenne semmink,

ha rájuk szorulnánk mindig,

s őnekik könyörögnénk.

Hogyha felkeresnéd őket, mennél is már, annyira

benyalnak szemtől szembe, de ha lenne rá mód,

35 simán egy kanál vízben megfojtanának.

Beszélik, hogy együtt vagyunk a férjeikkel,

hogy egy ágyban alszunk, s kifúrnak.

Mert libertinák6 vagyunk, anyád meg én,

kurvának álltunk, s téged ő, (Gymnasiumra mutat) emezt meg én

neveltem,

40 teljesen apátlanul. Ezt a lányt a prostitúcióra

nem jókedvemben képeztem, hanem azért, hogy megéljünk.

Selenium Elég lett volna megszerezni egy pasit.

SyraSzerezni,

hidd el, szerez mindennap új pasit, szerzett ma is már,

s fog holnap is, nem engedem lefeküdni egymagában.

45 Ha egyszer nem szerezne, éhen pusztulna a családunk.

Gymnasium Szükséges is, hogy úgy viselkedjek, ahogy, anyám,

szeretnéd.

Syra Ha úgy viselkedsz, ahogy állítod, nincsen ellenemre:

ha olyan leszel, amilyennek akarlak, (magára mutat) nem leszel

ennyi éves,

de megmaradsz olyannak, amilyen vagy, fiatal korúnak,

50 sokak kárára, nekem hasznomra, de pénzbe sem kerülnél.

Gymnasium Adná az ég!

SyraHa te nem törődsz magaddal, az ég sem

adja.

Gymnasium Jó, eskü, hogy kimaxolom a korom, csak hagyjuk

ezt már.

(Seleniumhoz.) Selenium, szívem, szomorúbbnak én nem láttalak

még

ennél sosem. Miért nincs benned, mondd, egy szikra jókedv?

55 Nem is vagy olyan ápolt, mint lenni szoktál – (Syrához) ezt figyeld,

hogy

milyen nagyot sóhajtott! –, (Seleniumhoz) és sápadt is vagy.

Meséld el,

mi van veled, miben segíthetünk mi, el ne titkold.

Ne akard, hogy én is elsírjam magam a könnyeidtől!

Selenium Teljesen kivagyok, Gymnasium, gyötrődöm, szenvedek,

60 fáj a szívem, könnyezek, és fáj mindenem, beteg vagyok.

Mit mondhatnék? Hülyeségem miatt vagyok most búskomor.

Gymnasium Vissza kell temetned oda, ahonnan jött, a hülyeségedet.

Selenium Mit tegyek?

GymnasiumLelked legmélyebb rejtekébe rejtsed el.

Csak te tudj a hülyeségedről, nem kell hozzá más tanú.

65 Selenium Jó, de fáj a szívem.

GymnasiumA mid? Honnan van neked olyan,

mesélj!

Mert nekem s a többi nőnek nincs a férfiak szerint.

Selenium Ha van minek fájnia, fáj, ha meg nincs, hát akkor is.

Gymnasium (Syrához) Ez szerelem.

SeleniumIlyen keserű volna a szerelem

eleinte, mondd?

Gymnasium Amor, eskü, mézben és epében is bővelkedik,

70 ha belekóstolsz, édes, aztán a keserű íz nyomja el.

Selenium Pont ilyen, Gymnasium, a kórság, amelyben szenvedek.

Gymnasium Amor egy szemét alak.

SeleniumVelem tehát szemétkedik.

Gymnasium Csak nyugi, majd ki fogsz lábalni belőle.

SeleniumJó, majd elhiszem,

hogyha eljön az orvos,7 akinek van rá egy jó gyógyszere.

75 Gymnasium Eljön.

SeleniumEzt szerelmesen fáj hallani, ha mégsem jön el.

Én viszont saját hibámból, hülyeségemből szenvedek,

mert csak egy férfira vágyom, hogy vele éljem le életem.

Syra Ez a hölgyeknél inkább elfogadható, Selenium,

egy férfit szeretni, vele élni, ha már lefeküdtek vele.

80 Ám a kurva egy jóléti államhoz hasonlatos:

rendes működéséhez jó nagy kupacnyi férfi kell.

Selenium Most figyeljetek. (Kézen fogja a két nőt.) Megmondom,

hogy mi okból hívtalak:

mert anyám, mivelhogy a kurvasághoz nem fűlött a fogam,

engedett, könyörgésemre hallgatott, beleegyezett,

85 hogy akit komolyan szeretek, azzal együtt éljem életem.

Syra Hát hülye egy húzás volt tőle. De te más férfival sose

voltál még?

Selenium Alcesimarchusszal csak, mással senkivel,

tisztaságomat nem fenyegette soha más.

SyraUgyan miképp

férkőzött ez az illető hozzád közel?

SeleniumDionűszia

90 ünnepén8 anyám elvitt megnézni a karnevált. Mikor

már haza kellett mennem, a kapunkig titokban elkisért,

majd anyámmal is, meg közben velem is összebarátkozott:

bókolt, és ajándékot hozott.

Syra (félre) Ilyen pasi kellene

énnekem is, úgy kifacsarnám!

SeleniumMinek folytassam? Ővele

95 voltam együtt én azóta, s ő velem.

Syra Selenium,

a szerelmet csak színleljük. Mert hogyha igazából szeretsz,

azzal, akit szeretsz, jobban törődsz, mint érdekedben áll.

Selenium Ő viszont a nagyesküt is letette az édesanyám előtt,

hogy feleségül vesz. De most másik nőt kell elvennie

100 – (Demipho házára mutat) Lémnoszról9 egy ismerőst, aki itt, a

szomszédban lakik –,

apja kényszeríti. Most anyám pedig rám lett dühös,

hogy nem mentem vissza őhozzá, mikor megtudtam ezt,

hogy elveszi.

Syra Ja, a szerelembe nem kavar be semmi sem.

Selenium Most kérlek szépen, hogy engedd meg neki

(Gymnasiumra mutat), hogy három napig

105 itt legyen, vigyázzon a házra. Engem elhívott anyám.

Syra Bár a három nap kiesés nem kellemes, sőt kárt okoz,

jól van.

SeleniumEz nagyon kedves tőled. Te pedig, Gymnasium,

hogyha netán Alcesimarchus jönne, míg távol vagyok,

rá ne támadj durván: bármit is csinált, én kedvelem.

110 Kérlek, csak nyugodtan, olyat ne mondj, amivel megbánthatod.

Tessék, itt a kulcs, ha szükséged van bármire, vedd csak el.

Én most már megyek.

GymnasiumNem elbőgtem magam?

SeleniumGymnasium,

légy jó!

Gymnasium Csak vigyázz magadra! (Selenium elindul.) Figyelj,

ilyen ápolatlanul

mész?

Selenium A szerencse elhagyott, így én is elhagyom magam.

115 Gymnasium Legalább a köpenyedet emeld fel!

SeleniumLógjon, lóg az orrom is.

Gymnasium Hogyha így akarod, hát minden jót neked!

SeleniumRám fér, köszi. (El.)

Gymnasium Kívánsz még valamit, anyám, mielőtt bemennék?

Esküszöm,

hogy fülig szerelmes.

Syra Épp ezért fogom be jól a füled,

hogy te ne legyél az. Mehetsz.

Gymnasium Van még más is?

SyraLégy jó!

Gymnasium Te is! (Belép Alcesimarchus házába.)

I. 2.

120 Syra Akár a többség, ezzel én is úgy vagyok,

ez szakmai ártalom: ha van bennünk nyomás,

mibelőlünk dől a szó, szószátyárak leszünk.

126 Mivelhogy mostan jól belaktam, azt hiszem,

127 s Liber10 nedűjéből is hörpöltem nagyot,

128 szabadszájúbban, könnyebben megszólalok,

129 s kimondom azt, mit nem szokás kimondani.11

123 Én ezt a lányt, aki sírva ment el, még mikor

124 kisbaba volt, és kitették, elhoztam haza.

125 Van itt egy ifjú, ő az elithez tartozik,

130 ő a sziküóni krémek krémje, s az apja él.

131 Fülig szerelmes ebbe a kis lánykába itt,

132 aki sírva ment el innen – és ő is viszont.

133 Odaadtam őt barátnőmnek, aki kurva, és

megállás nélkül rágta a fülem, nyaggatott,

135 szerezzek már egy kisfiút vagy lányt neki,

egy újszülöttet, nevelné sajátjaként.

Így amikor alkalom kínálkozott, legott

hozzásegítettem, amit tőlem kért, ahhoz.

Mihelyt a babát átvette tőlem, ő legott

140 „megszülte” éppen azt a babát, akit kapott,

szülésznő se segített, a vajúdás elmaradt,

ahogy más nő szül, aki magának bajt keres.

Aszongya, merthogy külföldi szeretője van,

miatta venné ő magához a kisbabát.12

145 Köztünk maradt, csak én tudom ezt, az átadó,

és ő, az átvevő. Meg aztán persze ti.

Így volt. Ha kell majd, ezt az információt

tartsátok észben! Én most elmegyek haza. (El.)

I. 3.

Segítség Alkoholista ez a nénike, túl sokat fecseg,

150 az istennek pedig nem is marad elég szöveg,

elmondta már gyorsan előre, hogy a kisbaba

örökbe lett fogadva. Ha nem teszi, akkor én

elmondtam volna – jobban, mert isten vagyok.

Az én nevem Segítség. Most figyeljetek,

155 hadd fejtsem ki a cselekményt itt világosan.

Régóta ülnek itt Dionűszosz-ünnepet:

Lémnoszról egy kereskedő ideérkezett,

fiatal fiú, s egy itteni lányt megtámadott

erőszakkal a nyílt utcán éjjel részegen.

160 Mikor ráeszmélt, hogy milyen rosszat csinált,

rögtön nyakába szedte lábát, visszament

Lémnoszra, ahol lakott. A megtámadt leány

kilenc hónapra rá pont szült egy lánybabát.

Fogalma sem volt, hogy ki volt a támadó,

165 ezért az apja szolgáját avatja be,

átadja kislányát, tegye ki, így ölje meg.

Ő meg kitette, és ez a néni rátalált.

Kileste a szolga (aki kitette a kisbabát),

hová, melyik épületbe viszi a néni őt.

170 Ahogy saját szájából hallottátok ezt,

a lányt Melaenisnek, a kurvának adta át,

sajátjaként nevelte ő a gyermeket,

jól és erkölcsösen. Közben ez a lémnoszi

nőül vett egy nem vér szerinti nőrokont.

175 Kereste a férje kedvét: elhalálozott.

Az asszonyt eltemette, majd átköltözött

utána ide, itt meg feleségül vette azt

a nőt, akit fiatal lányként megtámadott.

Később rájött, hogy ő az, akit megtámadott.

180 A nő közölte, az esetből egy lánygyerek

született, akit egy szolgának rögtön átadott

kitenni. A férj a szolgának parancsot ad,

kutassa fel, ha rá tud lelni, azt a nőt,

aki magához vette a babát. A szolga így

185 azon van egyfolytában, hogy meglelje azt

a kurvát, akit – amikor kitette a gyermeket –

hogy rátalált s elvitte, titkon meglesett.

Most ami még kimaradt, azt akarom elmondani,

hogy így kipipáljuk, és akkor kvittek vagyunk.

190 Van itt Sziküónban egy fiú, az apja él.

Ez a fiú a kitett lányba zúgott jól bele,

aki az anyjához innen sírva távozott,

s a lány belé – a szerelem így a legédesebb.

De az embereknél nem tart semmi sem soká:

195 az apja a srácnak feleséget kerít, a lány

anyja meg ezért magához hívja gyermekét.

Ez a dolog így esett. Viszlát! Figyeljetek

rá, hogy férfiasan győzzetek, mint eddig is,

a régi s az új barátaitokban bízzatok,

200 törvény vágjon csapataitoknak új csapást,

az ellen ellen meg szerezzetek babért,

az alulmaradt punok pedig pucoljanak!13 (El.)

Bizonytalan helyű töredékek:

I.a bajt vidd el magaddal, jó dolog kell

II.lényegében

III.jó szándékkal

Bizonytalan eredetű töredékek:

I.piszkos prostik, pipiskedők és punnyadók52

II.a kis dobozt s a csörgőt átadod

A fordítás alapjául szolgáló szövegkiadások:

Plautus II. With an english translation by P. Nixon. The Loeb Classical Library. London–Cambridge, William Heinemann–Harvard University Press, 1952.

T. Maccius Plautus: Cistellaria. Einleitung, Text und Kommentar von W. Stockert. Zetemata 143. München, 2012.

A sorok számozása Stockert 2012-es szövegkiadását követi.

További felhasznált szakirodalom:

L. Braun: Die Cantica des Plautus. Göttingen, 1970.

Jegyzetek

1 A doboz 89–93. = A hőzöngő katona 104–108.; A doboz 191–193. = A hőzöngő katona 99–101. W. de Melo: Plautus II. Casina, The Casket Comedy, Curculio, Epidicus, The Two Menaechmuses. Loeb Classical Library 61. Cambridge (Massachusetts)–London, Harvard University Press, 2011, 129–130. o.

2 A milánói Codex Ambrosianus tartalmazza azt a 3–4. századra tehető kéziratot (palimpsest), amelyben A doboz jelen, töredékes formájában megőrződött.

3 A színdarab elején közölt cselekményleírás a fordítótól származik. Az eredetileg ránk maradt szöveg egy i. sz. 2. századi grammatikus műve, amelynek fordítása:

Csábít egy lémnoszi fiú egy sziküóni lányt.

Idővel visszamegy, megnősül, lánya lesz.

Szül a lány is egy kislányt. Egy szolga átveszi

Tőle, kiteszi, majd elbújik és onnan figyel.

E lányt egy kurva felveszi, másnak adja át.

Lémnoszról megjön, elveszi, akivel hált, a lányt.

Lémnoszi lányának férjül egy fiút kinéz,

Aki viszont épp a kitett lányba szeretett bele.

Rájön a rabszolga, hogy ki volt, akit kitett.

Így nyer törvény szerint a lány polgárjogot,

Alcesimarchus pedig elnyeri végül a lány kezét.

4 Város a Peloponnészosz északi részén, nem messze a Korinthoszi-öböl déli partjaitól.

5 Késői reggeli vagy korai ebéd. A darab görög előzményének címadó jelenetéről több mozaik is fennmaradt, melyeken három nő ül az asztal mellett az étkezés befejeztével.

6 Felszabadított rabszolganők.

7 Alcesimarchus.

8 Sziküónban évente éjjeli felvonulást tartottak Dionüszosz isten tiszteletére. Az ünnep a darab előtörténetében is fontos szerepet játszott (vö. 156–159.).

9 Lémnosz szigete az ókorban az apa nélkül fogant Héphaisztosz isten történetéről volt híres (Homérosz: Iliasz 1, 590–595.), valamint arról a mítoszról, amely szerint az itteni nők egyszer lemészárolták a szigeten élő férfiakat (Apollóniosz Rhodiosz: Argonautika 1, 607–912.).

10 Liber vagy hosszabban Liber Pater (szó szerint: „szabad apa”) Bakkhosz/Dionüszosz latin neve, nedűje tehát a bor.

11 Ez az áthelyezett négy sor (126–129.), amely tartalmilag megegyezik a 120–122. sorokkal, nem szerepel minden kódexben, ezért egyes szövegkiadások ki is rekesztik.

12 Melaenis – a Truculentus Phronesiumához hasonlóan – külföldről hazatérő szeretőjét akarta megtéveszteni a befogadott újszülöttel.

13 A 197–202. sorok aktualitásai alapján teszik a darab keletkezésének idejét nem sokkal a második pun háború vége, i. e. 201 előttre.

corvina@lira.hu
www.corvinakiado.hu
Felelős kiadó: Király Levente, a Corvina igazgatója
Felelős szerkesztő: Falus János
Műszaki vezető: Székelyhidi Zsolt
Korrektor: Pozsik László

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.

Felhasznált betűtípusok
Crimson Pro – SIL Open Font License
Noto Serif – Apache License 2.0
Open Sans – SIL Open Font License
Source Serif Pro – SIL Open Font License
Spectral SC – SIL Open Font License