Légrádi Gergely

Éppen annyi

— részlet —

KALLIGRAM
2025

Copyright © Légrádi Gergely, 2025
ISBN 978 963 468 579 1

A novellákhoz ajánlott zenék a ♫-jelre kattintva meghallgathatók

„Azt hiszem, a magyarázat az, hogy a boldogságról nem beszélünk, azt megéljük.”

Jón Kalman Stefánsson: Hiányod maga a sötétség
(Fordította: Egyed Veronika)

Idővonal

Kérjük, tartsa a vonalat ♫

– Köszönjük a hívását. A beszélgetés folytatásával kifejezetten hozzájárul, hogy társaságunk a hívást rögzítse, és azt az adatvédelmi szabályzata szerint kezelje.

Elém tolták, aláírtam. Hozzájárultam. A férjem dolgozott. Talán már nyugtató is volt bennem.

– Kérjük, válasszon a következő menüpontok közül. Általános tanácsadás, akciók, egyes gomb. Új szerződéskötés, kettes gomb.

Azt mondták, nincs más választás, meg kell operálni. A magzat miatt is. Nem olvastam el. Nem is láttam, mi van odaírva. Csak később szóltak, hogy ott volt benne a figyelemfelhívás.

– Már megkötött szerződéssel kapcsolatos ügyintézés, hármas gomb. Számlával kapcsolatos kérdések, négyes gomb. Panaszkezelés, ötös gomb.

Amikor felébredtem, az orvos azt mondta, nincs ok aggodalomra, a tervek szerint történt minden. Mindketten a lehetőségekhez képest jól vagyunk. Nem volt erőm sem kérdezni, sem panaszkodni. Szerettem volna érezni, hogy a lehetőségekhez képest jól vagyok.

– A csillag gomb megnyomásával jut vissza a főmenübe. Ha visszahívást kér, nyomja meg a kilences gombot, és hagyja meg telefonszámát, továbbá azt, milyen témakörben várja a visszahívásunkat.

Amikor már kérdeztem volna, csak a nővérek jöttek a szobába, és azt mondták, kizárólag az orvosok nyilatkozhatnak. Őket kérdezzem.

– Munkatársunk kapcsolásáig szíves türelmét kérjük.

Legyek türelmes, ismételgették a nővérek. Az orvosok napjában kétszer, a vizitkor álltak oda az ágyamhoz. Nem értettem, miről beszélnek.

– Jelenleg minden ügyintézőnk foglalt. Kérjük, várjon a munkatársunk jelentkezéséig.

Vártam, próbáltam elfoglalni magam, jó dolgokra gondolni, de napról napra rosszabb lett. Erősödtek a fájások. Aztán elsötétült minden, és amikor újra kinyitottam a szemem, azt mondták, életmentő műtét volt.

– Ügyeit már online is intézheti, könnyen, gyorsan, várakozás nélkül. Látogasson el weboldalunkra.

Kinek az életét kellett megmenteni?, kérdeztem.

– Kérjük, tartsa a vonalat, minden munkatársunk foglalt.

És mi lett a gyermekemmel? Döntenünk kellett, hangzott a válasz. Természetesen a maga felhatalmazása mellett tettük. Ahogy azt megismerte és aláírta, még az első beavatkozás előtt.

– A várakozási idő előreláthatólag kevesebb, mint öt perc.

Vártam, hogy bejöjjön a férjem. A nővéremet kérdeztem, de ő kitérő válasz adott. Valami olyasmit, hogy neki se könnyű.

– Ismerje meg és éljen akcióinkkal, amelyeket a hatos gomb megnyomásával hallgathat meg, vagy az akciók menüpont alatt olvashat el a weboldalunkon.

Altatón és nyugtatón éltem.

– Munkatársunk kapcsolásáig szíves türelmét kérjük.

A férjem azt mondta, hazavinne, de nem tud eljönni a munkából.

– Üdvözlöm, Kovács Péter vagyok, miben segíthetek?

Az orvosok helyettem döntöttek.

– Halló? Hall engem?

A férjem se hallgatott meg.

– Van a vonalban valaki?

Senki.

– Letette.

– Nem tettem le.

– Elnézést, hölgyem, nem szólt bele senki, ezért gondoltam, hogy le tetszett tenni.

– Évek óta nem kértek tőlem elnézést.

– Értem… és milyen ügyben segíthetek?

– Miben tud?

– Ez itt a társaság ügyfélszolgálata.

– Igen-igen, persze.

– Miben állhatok a rendelkezésére?

– Az előfizetésemet akarom lemondani.

– Értem. Megadná, kérem, az ügyfélszámát?

– 172345.

– Köszönöm, látom is. Úgy látom, nincs korlátozás, sem számlatartozás, így a hónap végére meg tudjuk szüntetni a szerződést.

– Az jó lesz.

– Csupán minőségbiztosítási okokból megkérdezhetem, miért döntött a szolgáltatás lemondása mellett?

– Nem lényeges.

– Természetesen nem kell válaszolnia, nekem kötelességem megkérdezni.

– Más kötelessége is van, vagy végeztünk?

– Nincs, asszonyom.

Nincs, és nem is lesz. Ez ismerős.

– Ha másban nem segíthetek, akkor a viszonthallásra.

Mások már segítettek.

– Halló? Itt van még, kérem?

Azt mondták, életmentő műtét volt.

– Ha tetszik hallani, ha nem, én most leteszem, minden jót.

A zárójelentésben nem találom, kinek az életét mentették meg.

Fejben dől el

Az anya ♫

Doktor úr, minden rendben?, kérdezte az anya. Kérem, forduljon az oldalára, válaszolt az orvos. Az anya engedelmeskedett, és figyelte, ahogy az ultrahang feje bele-belemélyed a hasába. Az orvos a monitort nézte, és csavargatott valamit a gomboknál. Az ultrahang szöszmötölt, surrogott, az orvos ingatta a fejét. Valami baj van?, szólalt meg újra az anya. Az orvos felemelte a kezét, benne a készülékkel, majd halkan, de határozottan közölte, hogy a magzatnak nincs szívhangja. Nagyon sajnálom. Tessék?, nézett kérdően az anya. Nincs szívhang. Bizonyára nem volt életképes, ezért történt. Talán rosszul hallja, nézze meg újra! Már kontrollvizsgálatot is végeztem, maradt tárgyilagos az orvos. Lehet, hogy csak mélyen alszik, próbálkozott tovább az anya. Attól tartok, nem erről van szó. A magzatnak megállt a szíve. Az orvos törlőkendőt nyújtott át az anyának, majd folytatta. Meg kell szakítanunk a terhességet. Hogy érti ezt? Meg kell műtenünk, hogy kivegyük a gyermeket a méhből. Az anya felült, és farkasszemet nézett az orvossal. Amikor az orvos már nem bírta tovább, és elkapta a tekintetét, az anya visszafeküdt és rákezdett. Doktor úr, az én szívem dobog. Hallgassa meg nyugodtan. Az orvos kezéért nyúlt, és a bal melle felé húzta, a készülékkel együtt. Tegye csak ide az ultrahangot! Az orvos meglepetten nézte, ahogy az anya a kézfejével együtt a mellére helyezi a készülék nyálkás fejét. A gép hangos dobogásba kezdett. Hallja, hogy ver? Ugye hallja? Az orvos biccentett. Az ultrahang zakatolt és zúgott, lüktetett a véráram. Az anya még mindig szorosan fogta az orvos kezét. Elég erős az én szívem. Maga is hallja. Eldobog az kettőnknek is. Aztán majd, ha odajutunk, megszülöm az én szívhangommal. Mit szól hozzá?

Kéz a kézben

Egy kis dió a sajt mellé ♫

[most]

Te ilyet is tudsz? Semmi különös, szólt a fiú. A diók törték össze egymást. Én csak összeszorítottam őket a kezemben. A lány elmosolyodott. A fiú a lányt nézte, ahogy végigfut a mosoly a száján, majd eltűnik az arcán, a haja takarásában. Ahogy a seregélyek tűntek el a látóhatáron.

[2 órával korábban]

Észak felől érkeztek. Több ezer fekete madár, szoros kötelékben, pulzálva, folyamatos alakváltozásban. Ahogy közelebb értek, úgy szóródtak szét egy képzeletbeli rajtvonalon, több száz méter hosszan. Amikor elrepültek felettünk, a szárnysuhogás, a hangok voltak a legijesztőbbek. A fiú és a lány önkéntelenül közelebb lépett egymáshoz. A kisfiú, aki velük szemben állt, és a sajtokat árulta, nem nézett fel. Talán a madarak vészjósló hangját is elengedte a füle mellett. Inkább mesélt, miket látott ő már életében. Nemcsak seregély-, de hatalmas szúnyograjt is. És azt is megfigyelte, hogyan mozognak. Mivel olyan sokat látott már, és a sajtokat is megtanulta eladni, hamarosan elutazik. Csak a kutyáját viszi magával. A lány és a fiú elgondolkodva hallgatta a kisfiút, és nézték, ahogy lóbálja a nejlonzacskót, benne a már kifizetett sajtokkal. A madarak eltűntek a látóhatáron.

[3 órával korábban]

Abba az irányba tartottak, ahol hatalmas durranás rázta meg a levegőt. Beszélgettek. Pontosabban a borász beszélt, a lány és fiú hallgatták. Fülsiketítő volt. A lány ijedtében ugrott egyet, a fiú összerezzent. Ne haragudjatok, szólt a borász, elfelejtettem szólni, de a seregélyek miatt néha lövünk néhányat. Mármint az olaszrizlingek között lévő, gázzal működő automata. Néhány durr és meg van oldva, mosolyodott el. Még kettő jön, ne ijedjetek meg. Önkéntelenül közelebb léptek egymáshoz. Egyikük sem akart egy újabb robbanást hallani. De a borász csak mesélt, most éppen az épületről, amelyet néhány éve bővítettek. Gyertek, nézzétek meg a pincét is. Először itt, a fenti részt. Most erjed a bor. Kitárta az ajtót, közben mesélt az életéről, a pincében található eszközökről, arról, hogyan hagyta ott a szakmáját. Minden mondatából sugárzott az elégedettség, a jó döntés megérdemelt gyümölcse, amelyre még a seregély se száll rá (itt újra elmosolyodott), és persze az, hogy mindenkinek ilyen jó döntéseket kíván. Észre sem vette, hogy a vendégei már a parkoló felé vették az irányt. A lány még lehajolt, felvett néhány diót, majd ő is beült az autóba. Amikor becsukódott az ajtó, a fiú arra gondolt, hogy az üveg bor mellé vehetnének valahol a környéken egy kis házi sajtot.

[…]

A seregélyek előbuktak a domb mögül.

A kisfiú maga elé nézett. Ekkor vette észre a sajtokat. Bocsánat, ez nálam maradt. Semmi gond, gondolta a lány, átvette a nejlonzacskót, és beszállt az autóba.

A madarak a borászat fölé értek.

A kisfiú elrámolt, és a kutyájával együtt eltűnt a sövény mögött.

A borász megdörzsölte a szemét.

Az autó kiért a főútra.

A madarak lejjebb ereszkedtek.

A fiú összeroppantotta a diókat a kezében.

A borász a szőlő irányába nézett, és várta a megváltó hangrobajt. De csak egyre sötétebb lett.

[most]

Te ilyet is tudsz? Semmi különös, szólt a fiú. A diók törték össze egymást. Én csak összeszorítottam őket a kezemben. A lány elmosolyodott. Kérsz mellé sajtot?

Családi kör

Megtanulni tanulni ♫

Ameddig apa velünk volt, vele tanultam. Hiába akartam anyával. Nem lehetett. Apa azt mondta, megtanít tanulni. Én megtanítalak. Ezt ismételte. Nem értem, miért kell megtanulni tanulni. A leckét kell megcsinálni és kész. De apa nem engedett. Ha rossz jegyet hoztam haza, azt mondta, meg kell tanulnod tanulni. Ha nem volt kész a lecke, azt mondta, meg kell tanulnod tanulni. Hazaért a munkából, és mielőtt elismételte, hogy megtanítalak tanulni, azt mondta, hogy a kéregetőnek nem pénzt kell adni, hanem munkát. Hiába mondta el százszor, nem értem, miért. Hogy jönnek ide a kéregetők? A leckéhez. Meg a tanuláshoz. És mi a baj a pénzzel? De azért ezt is megtanultam. A kéregetőnek nem pénzt kell adni, hanem munkát. Apa a legtöbbször dühös volt. Dühös volt a rossz jegyekre. A házi feladatra. A tanító nénik üzeneteire. Mindenre, ami velem történt. A rosszra volt mérges. Rám. Mert én vagyok a rossz. Ezt is megtanultam. Akkor is én voltam a rossz. Apa dühösen mondta, mit kell tennem. Amikor befejezte, megkérdezte, megértettem‑e. Azt feleltem, hogy igen. Tényleg megértettem?, mindig ezzel folytatta. Erre is azt válaszoltam, hogy igen. Szerencsére apának ennyi elég volt. Hosszan a szemembe nézett, majd felállt, és elment. Ellenőrizte a szemem mélyén, hogy tényleg megértettem‑e. Egyszer, amikor anya meg apa nem látta, megnéztem a szemem. Azt, hogy apa mit látott benne. A tükör előtt. Ott van a szememben, hogy meg kell tanulnom tanulni? Meg a kéregetők? De én csak a szememet láttam, a fehérjében a vékony piros cérnákat, meg a közepén köröket, benne mindenféle rajzokkal. Apa biztos tudott olvasni a szememből. Lehet, hogy onnan jött rá, hogy el kell mennie. Apa a legtöbb este elment. Úgy, ahogy volt, dühösen. Kiment a bejárati ajtón, és sokáig nem jött vissza. Anya csukta be utána. Nem tudom, hova ment. Anya szomorú volt ilyenkor. Mert apa elment amiatt, amit a szememben látott. Akkor lett szebb anya arca, ha apa hazaért. Olyankor csak anya beszélt. Lehet vacsorázni. Ki kér szörpöt? A kivasalt ruhák a szekrényben. A lecke is elkészült. Finom meleg az étel. Tessék jönni az asztalhoz. Ilyeneket mondott. Mindegyiket megjegyeztem. És közben mosolygott. Apa nem mosolygott. Leült, és tévét nézett. Nem válaszolt anyának. Nekem apa elé kellett állnom. Anya kérte. És meg kellett mutatnom a táskámat. A másnapra berámolt iskolatáskát. Behúzott cipzárral. Hiába mondtam anyának, hogy ne, ragaszkodott hozzá. Apa nem vett róla tudomást. Ment a tévé. Se a táskára nem nézett, se a szemembe. Nem volt már dühös. Anya örült neki. Aztán ketten vacsoráztunk az asztalnál. Apa a tévé előtt evett. A tévét nézte, hosszan, sokáig. Biztosan olvasott belőle. Ketten ettünk. Én nem szeretek sokat enni. Nem tudom, mikor fájdul meg újra. Ha megfájdul, és tele van a hasam, akkor még rosszabb. Olyankor csikar is. Anya azt mondta, hogy görcs a neve. Ronda neve van. A neve pont olyan, mint amit csinál velem. Jobb keveset enni. Inkább az éhség, mint a teli has fájdalomkor. Meg a csikarás. Anya jól főz. Mindennek jó szaga van körülötte. Esténként van meleg kaja. Anya nem szól rám, mennyit egyek. Ott is hagyhatom. Amíg apa velünk volt, nem hagyhattam ott. Még akkor sem, ha apa a tévé előtt ült. Anya nem engedte. Apa miatt. Pedig apa nem látta volna. De anya nem tett olyat, amit apa nem akart. Soha. Anya vigyázott apára. Még akkor is, amikor apa éppen elment. Igyekszem keveset venni. Pedig finom. Szeretem a tésztát. Mindegy mi van rajta. Most tejföl és sajt. Máskor paradicsom. Volt már olyan is, hogy spenót vagy valami más zöld. Az se rossz, de a tejfölös-sajtos jobb. Meg a sima vajas, amire másfajta sajtot reszel anya. Kemény sajtot. Azt úgy csinálja, hogy miután leszűri, a lábosban keveri az erősebb szagú sajttal. És még rámelegít. Azért olyan jó. Kicsit oda is égeti. Nem lesz fekete, csak az íze lesz finomabb az odaégetéstől. Ezért sem szeretek fogat mosni. Elviszi a jó ízt a számból. Pedig én sokáig tudom érezni a finomat. Egészen lefekvésig. Fogmosásig. Sőt, reggelig is érezném, ha nem kellene fogat mosni. Ami azért is rossz, mert anya megmossa újra. Miután befejeztem, újra kell kezdeni. Azt mondja, nem figyelek oda. Nem jól mosom. Pedig én odafigyelek, csak már nem nézek oda. Fogmosás közben arra gondolok, milyen jó lesz, ha végre folytatjuk az olvasást. Azt a könyvet, ami épp soron van. Szeretek olvasni. Anyával. Jó anyát hallgatni. Ahogy ő olvassa. Van úgy, hogy olvasás közben csak anya hangját hallom. Ilyenkor nem tudom, merre járunk. Csak anya hangja van. Körülvesz. Jó benne lenni. Aztán visszakéredzkedem. Megkérem anyát, mutassa meg, hogy tartunk. Anya ilyenkor a mutatóujját arra a szóra helyezi, ahonnan folytatja. Bólintok, és akkor anya újrakezdi. Egészen a fejezet végéig. Néha még tovább. Ha nem fáradt. Aztán jön az alvás. Az alvásra is gondolok, miközben anya mossa a fogamat. Oldalt és elől le-föl, ahogy én nem csinálom. Érzem, ahogy csinálja, még ha nem is látom. Anya azt mondja, hogy én összevissza mosom. És nem mindenhol. Pedig dörzsölöm, ahogy tudom. Mindig elismétli, hogy a nyelvemet meg az ínyemet is meg kell sikálni, mert ott is vannak bacilusok. És lepedék. Anya így mondja. Lepedék. Ha kinyitnám, látnám, hol bújik meg a lepedék. Ezt hajtogatja. Fehér lepedék. De én nem nyitom ki, mert az olvasásra várok, meg az alvásra. Mindkettőt nagyon szeretem. Ezért hunyom le a szemem fogmosás közben. Meg azért, mert ha kinyitnám, nem a lepedéket látnám, ami úgyis elbújt, hanem a szemem. Nem akarom látni a szemem. Apa jut róla eszembe. Meg minden, ami benne van. A kéregetők meg a tanulás meg az, hogy elment. Aludni az egyik legjobb. Anya hangja után jön. Rögtön utána. Amikor alszom, akkor minden jó. Olyankor soha nem fáj. Alvás közben soha nem jön hasfájás. Ha mégis fáj, akkor meg elviszi. És álmodni is szeretek. Na, álmodni azt jól tudok!

Istenien

Vallomás VIII. ♫

Vasárnap hajnal óta keresem.

A kötetben szereplő rövidprózákhoz
ajánlott zenék jegyzéke

Talán nincs még egy olyan sokszínű szelete a zeneirodalomnak, mint a szóló billentyűs – jellemzően zongora – repertoár. Az elmúlt 300 év szinte összes zeneszerzője írt erre a hangszerre – az óriások, Bach, Beethoven és Bartók éppúgy, mint a ma már kevéssé ismert francia Alkan, aki Liszt kortársaként a kor egyik legnépszerűbb virtuóza volt. Légrádi Gergely egyéni hangú, változatos témájú novelláit tallózva néha már olvasás közben megszólalt a fülemben a zene, néha hosszas fejtörés és keresgélés után találtam csak meg – számos esetben logikus a kapcsolódás, de sokszor teljesen szubjektív. De – egyetlen kivétellel – minden esetben ellenálltam annak a csábításnak, hogy pár percnél hosszabb műveket tegyek a listába: az volt a célom, hogy a zenék és a szövegek ritmusa, egyensúlya ne boruljon fel.

Minden olvasónak izgalmas felfedezéseket kívánok Légrádi Gergely és a zongorairodalom novelláinak lapozgatása közben!

Zsoldos Dávid
zenetörténész

Idővonal

Kérjük, tartsa a vonalat – Jean Sibelius: 10 Pieces for Piano, op. 58: No. 6, Dialogue (»Joseph Thong előadásában«)

Élethír – Felix Mendelssohn-Bartholdy: Lieder ohne Worte, op. 19: No. 1. (»Murray Perahia előadásában«)

Útközben – Robert Schumann: Traumes Wirren – Fantasiestücke, op. 12: no. 7. (»Martha Argerich előadásában«)

Kártya közben – Igor Stravinsky: Jeu de Cartes, K. 059, Premiere Donne zongorára (»»Alexey Zuev előadásában«)

Sebek – Szergej Szergejevics Prokofjev: Tales of an Old Grandmother, op. 31: II. Andantino (»Andor Foldes előadásában«)

Apám – Ludwig van Beethoven: Les Adieux, Farewell Sonata No. 26 in E Flat Major, Op. 81a: II. „The Absence” Andante espressivo (»Vásáry Tamás előadásában«)

Az egyetlen valóság – Liszt Ferenc: Consolation No. 3 in D-Flat Major, S. 172 (»Alice Sara Ott előadásában«)

Szavatossági idő – Johann Sebastian Bach: Gigue from Partita No. 1, BWV 825 (»Grigory Sokolov előadásában«)

Fejben dől el

Az anya – Johannes Brahms: 6 Piano Pieces, op. 118: No. 2, Intermezzo in A Major (»Radu Lupu előadásában«)

Tovább – Fanny Mendelssohn-Hensel: Das Jahr; Postlude: Chorale (»Sarah Rothenberg előadásában«)

Senkiföldjén – Erik Satie: Sports et Divertissements – Le Tennis (»Pascal Rogé előadásában«)

Énekóra – Claude Debussy: Children’s Corner, L. 113: 1. Doctor Gradus ad Parnassum (»Kocsis Zoltán előadásában«)

A régi meg az új – Maurice Ravel: Le tombeau de Couperin, M. 68: IV. Rigaudon (»Jean-Yves Thibaudet előadásában«)

Ellenállhatatlanul – Charles Henri Valentin Alkan: Le chemin de fer, étude, op. 27. (»Mark Viner előadásában«)

Óhatatlanul – Frédéric Chopin: Piano Sonata No. 2, Finale (»Daniil Trifonov előadásában«)

Sortűz – Joseph Haydn: Keyboard Sonata No. 47 in B Minor, Hob XVI 32 III. (»Grigory Sokolov előadásában«)

Kéz a kézben

Egy kis dió a sajt mellé – Ludwig van Beethoven: Piano Sonata No. 14 in C-Sharp Minor, op. 27: No. 2, „Moonlight Sonata”: II. Allegretto (»Alfred Brendel előadásában«)

Eper és liliom – Sergei Rachmaninoff: Lilacs, op. 21: No. 5. (»Sergei Rachmaninoff előadásában«)

Éppen annyi mint – Frédéric Chopin: 24 Preludes, op. 28: Prelude No. 5 in D Major (»Evgeny Kissin előadásában«)

Kész vagyok elfogadni – Johann Sebastian Bach: Prelude and Fugue No. 4 in C-Sharp Minor, BWV 849: Fugue (»Glenn Gould előadásában«)

Déli harangszó – Liszt Ferenc: Années de pèlerinage I, S. 160: IX. Les cloches de Genève (»Lazar Berman előadásában«)

Muslincák – Nikolai Rimsky-Korsakov – Sergei Rachmaninoff: Flight of the Bumblebee (»Alberto Lodoletti előadásában«)

Zoom – Johann Sebastian Bach, Alexander Siloti: Prelude in B minor (»Emil Gilels előadásában«)

Cseppekben – Frédéric Chopin: Prelude in D-Flat Major, op. 28: No. 15, „Raindrop” (»Vladimir Horowitz előadásában«)

Családi kör

Megtanulni tanulni – Robert Schumann: Kinderszenen, op. 15: VII. Träumerei (»Martha Argerich előadásában«)

Kiskanállal – Robert Schumann: Kinderszenen, op. 15: No. 8, Am Kamin (»Vladimir Horowitz előadásában«)

Köreink – Franz Schubert: 6 Moments musicaux, D. 780: No. 3 in F Minor. Allegro moderato (»Radu Lupu előadásában«)

Kertjeink – Claude Debussy: Estampes, CD 108: III. Jardins sous la pluie (»Kocsis Zoltán előadásában«)

Matekóra – Wolfgang Amadeus Mozart: Piano Sonata No. 9 in D Major, K. 311: I. Allegro con spirito (»Mitsuko Uchida előadásában«)

Magasan szállni – Frédéric Chopin: 12 Etudes, op. 10: No. 5 in G-Flat Major „Black Keys” (»Yunchan Lim előadásában«)

Valaha volt – Pyotr Ilyich Tchaikovsky: The Seasons, op. 37a, TH 135 – 12. December: Yuletide (»Vladimir Ashkenazy előadásában«)

Gazdatest – Robert Schumann: Kinderszenen, op. 15: 13. Der Dichter spricht (»Vásáry Tamás előadásában«)

Istenien

Vallomás VIII. – Alexander Scriabin: Etude in C-Sharp Minor, op. 2: No. 1 (»Vladimir Horowitz előadásában«)

Rokonság – Bartók Béla: Három csíkmegyei népdal (Sz. 35a, BB 45b) (»Kocsis Zoltán előadásában«)

Vallomás IX. – Sergei Rachmaninoff: Vocalise, op. 34: No. 14. (»Kocsis Zoltán előadásában«)

A látogatás – Liszt Ferenc: Mephisto – Waltz No. 1 (»Yunchan Lim előadásában«)

Vallomás X. – Jean-Philippe Rameau – Víkingur Ólafsson: Les Boréades: The Arts and the Hours (»Víkingur Ólafsson előadásában«)

INRI – Liszt Ferenc: Sancta Dorothea, S187 (»Ránki Dezső előadásában«)

Nem vagyok robot – Joseph Haydn: Keyboard Sonata No. 47 in B Minor Hob XVI 32 III. Finale Presto (»Grigory Sokolov előadásában«)

A bináris kód – Johann Sebastian Bach: The Art Of Fugue, BWV 1080: Contrapunctus 1 (»Daniil Trifonov előadásában«)

Tartalom

Idővonal

Kérjük, tartsa a vonalat

Élethír

Útközben

Kártya közben

Sebek

Apám

Az egyetlen valóság

Szavatossági idő

Fejben dől el

Az anya

Tovább

Senkiföldjén

Énekóra

A régi meg az új

Ellenállhatatlanul

Óhatatlanul

Sortűz

Kéz a kézben

Egy kis dió a sajt mellé

Eper és liliom

Éppen annyi, mint

Kész vagyok elfogadni

Déli harangszó

Muslincák

Zoom

Cseppekben

Családi kör

Megtanulni tanulni

Kiskanállal

Köreink

Kertjeink

Matekóra

Magasan szállni

Valaha volt

Gazdatest

Istenien

Vallomás VIII.

Rokonság

Vallomás IX.

A látogatás

Vallomás X.

INRI

Nem vagyok robot

A bináris kód

A kötetben szereplő rövidprózákhoz
ajánlott zenék jegyzéke

Kiadta a Pesti Kalligram Kft.,
Budapest, 2025.
Elektronikus kiadás

Felelős kiadó Mészáros Sándor

Felelős szerkesztő Tóth Ramóna Mirtill
Olvasószerkesztő Rácz Ágnes Éda, aki a mű szerkesztésének idején az MNMKK Petőfi Irodalmi Múzeum Oláh János-ösztöndíjasa volt
A borítót Kiss Eszter grafikájának felhasználásával Hrapka Tibor tervezte
Elektronikus könyv Nagy Lajos

kalligram e-könyvek

ISBN 978 963 468 579 1

Felhasznált betűtípus
Noto Serif – SIL OFL