Lynne Graham

Vissza foglak kapni!

Caitlin Crews

Palota a sziklák fölött

Rochelle Alers

Smaragd-öböl

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Enterprises ULC-vel létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved including the right of reproduction in whole or in part in any form. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Enterprises ULC. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© Lynne Graham, 2014 – Vinton Kiadó Kft., 2023

A mű eredeti címe: The Secret His Mistress Carried (Harlequin Mills & Boon, Presents)

Magyarra fordította: Gaáli István

© Caitlin Crews, 2019 – Vinton Kiadó Kft., 2023

A mű eredeti címe: His Two Royal Secrets (Harlequin Mills & Boon, Presents)

Magyarra fordította: Hulley Orsolya

© Rochelle Alers, 2019 – Vinton Kiadó Kft., 2023

A mű eredeti címe: Dealmaker, Heartbreaker (Harlequin Mills & Boon, Special Edition)

Magyarra fordította: Gaáli István

Nyomtatásban megjelent: a ROMANA GOLD 33. számában, 2023

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-963-540-754-5

- Kép: Shutterstock

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2023

- kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Főszerkesztő: Vaskó Beatrix

- Telefon: +36-1-781-4351; e-mail-cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Lynne Graham

Vissza foglak kapni!

1. FEJEZET

Giorgios Letsos görög milliárdos az év partiját tartotta londoni villájában, de ahelyett hogy elvegyült volna a vendégek között, inkább az e-mailjeire válaszolt, hogy elmeneküljön a nőktől, akik azóta üldözték, amióta bejelentette válását.

– Hallottam, hogy dobta, mert drogozott – szólalt meg egy női hang a könyvtár ajtaja előtt. Egy szobalány italt hozott neki, és elfelejtette becsukni.

– Én meg azt hallottam, hogy az éjszaka közepén tette ki az apjánál, a cuccaival együtt – mondta egy másik nő.

– És a csaj egy fillért se kapott – szólt egy harmadik. – A házassági szerződés miatt.

Giót szórakoztatta, hogy így elpletykálgatnak róla a vendégei.

Amikor megcsörrent a mobiltelefonja, fogadta a hívást.

– Mr. Letsos? Joe Henley vagyok a Henley Nyomozóirodától.

– Igen?

– Megtaláltuk. Legalábbis most kilencven százalékig biztos vagyok benne – tette hozzá óvatosan a középkorú férfi, aki egyszer már tévedett. – Elküldtem egy fotót e-mailben, esetleg vessen rá egy pillantást, mielőtt továbbmennénk.

Megtalálták.

Gio megnyitotta a postaládáját, és hirtelen kiegyenesedett. Bár nem volt túl jó a kép, azonnal felismerte a virágmintás esőkabátot viselő karcsú alakot. Bizsergést érzett, ugyanakkor mélységes elégedettséget.

– Ezért bőkezűen megfizetem – mondta a telefonba, miközben a fényképet bámulta.

Billie olyan ügyesen eltüntette a nyomait, hogy már azt hitte, soha nem fog a nyomára bukkanni.

– Hol van? – kérdezte.

– Megvan a cím, Mr. Letsos, de háttér-információkat még nem tudok adni – válaszolta Joe Henley. – Ha ad néhány napot…

– Nekem csak a címe kell – szakította félbe Gio türelmetlenül.

Aztán elmosolyodott. Végre megtalálta a lányt. Persze ez nem jelenti azt, hogy Billie meg fog neki bocsátani. De a képen késégtelenül ő van, az ő Billie-je: szív alakú, finom vonású arcát sötétszőke fürtök keretezik, nagy szeme szokatlanul komoly.

– Nem vagy valami jó házigazda – hallatszott egy férfihang az ajtóból.

Leandros Conistis, Gio legjobb barátja volt az, akivel még az angliai internátusban ismerkedtek össze.

Gio becsukta a laptopját, és mosolyogva ránézett.

– Nem gondoltam, hogy válási partit fogsz rendezni – tette hozzá Leandros.

– Mert ez nem is az. Ízléstelen lenne.

– Engem nem tudsz átverni – figyelmeztette Leandros.

– Közös megegyezéssel váltunk el Calistóval, és…

– És most, hogy újra a piacon vagy, már köröznek is a piranhák.

– Soha többé nem nősülök meg – jelentette ki Gio komoran.

– A „soha többé” hosszú idő…

– Komolyan mondom.

Leandros tréfával próbálta oldani a hangulatot.

– Pedig Calisto legalább tudta, hogy a Canaletto nem egy versenyló neve.

Gio egy pillanatra megdermedt a Billie-re tett célzás hallatán.

– Szóval megértem, hogy dobtad azt a csajt – tette hozzá Leandros.

Gio hallgatott. A legbensőbb érzéseit még a legjobb barátjának sem fedte fel. Egyáltalán nem dobta Billie-t, csak nem vitte többé magával a nyilvános helyre.

Billie a garázsban állt, és az újonnan vásárolt ruhákat és ékszereket válogatta át, melyeket majd elad a használtruha-boltjában, és közben megállás nélkül beszélt a kisfiához, Theóhoz, aki az etetőszékben ült.

– Te vagy a legaranyosabb baba a világon.

Sóhajtva felegyenesedett, mert fájt a háta. A szülés óta már leadott néhány kilót, de még a megmaradt túlsúlyával is rosszul érezte magát a bőrében.

– Kávét? – szólt be a hátsó ajtón Dee, az unokanővére és lakótársa.

– Jöhet – válaszolta Billie.

Szerencsére egy percig sem érezte magát magányosnak, mióta felújította a barátságát Dee-vel. Pedig a véletlen hozta így. Négy hónapos terhes volt, amikor Yorkshire-be utazott a nagynénje, Dee anyja temetésére, és beszélgetésbe elegyedtek. Dee néhány évvel idősebb volt nála, és akkoriban egy női menedékházban élt az ikreivel, miután elmenekült bántalmazó férjétől. Jade és Davis most ötévesek voltak, és óvodába jártak. Mindannyian együtt kezdtek új életet a kisvárosban, ahol Billie sorházat vásárolt.

És az élet szép, jelentette ki magában határozottan. Soha nem fogja elfelejteni azokat a heteket, amikor nem tudott kimászni a depresszióból. De végül meglátta a fényt az alagút végén, és újra bizakodva tudott nézni a jövőbe.

Ragyogó arccal nézett Theóra.

– Nem jó ám ennyire szeretni egy kisbabát – figyelmeztette Dee a homlokát ráncolva. – A gyerekek felnőnek és kirepülnek. Theo tényleg aranyos, de nem lehet ő a mindened. Kellene egy társ…

– Mint halnak a bicikli, annyira kell nekem egy férfi. És pont te mondod.

Dee grimaszolt.

– Én már végleg lezártam a témát.

– Na ugye.

– De nekem nincs annyi esélyem, mint neked – mondta Dee. – A helyedben én minden este más pasival szórakoznék.

Theo megragadta Billie lábát, és megpróbált felállni. Egy pillanatra az apjára emlékeztette, és Billie-nek ez egyáltalán nem tetszett – nem akart a múltra és a hibákra gondolni, melyeket elkövetett. Megtanulta a leckét, és továbblépett.

Dee szomorkásan nézett unokahúgára. Billie Smith elemi vonzerőt gyakorolt a férfiakra: karcsú volt, ugyanakkor mindenhol gömbölyded, ahol kellett, hosszú, sötétszőke haja és kivételesen szép arca volt, ráadásul természetes melegséget sugárzott. Mindenütt megkörnyékezték – a szupermarketben, parkolókban, az utcán. Ha nem lett volna olyan szerény és bájos, Dee-t megette volna az irigység.

Volt azonban valami, amiért egyáltalán nem lehetett irigyelni: a hosszú és boldogtalan viszonya azzal az önző szemétládával, aki összetörte a szívét. Akárcsak ő, Billie is nagy árat fizetett érte, hogy rossz férfiba szeretett bele.

Nem sokkal később hangos kopogás hallatszott a bejárati ajtón.

– Jövök! – mondta Billie, mert Dee vasalt.

– Egy nagy autó van kint! – kiáltotta izgatottan Davis.

Billie kinyitotta a bejárati ajtót, és egyszerre döbbenten és riadtan hátrahőkölt.

– Téged aztán nem könnyű megtalálni – mondta Gio halkan.

Billie mintha megbénult volna.

– Mi… mit keresel itt? Miért kerestél meg?

Gio összehúzott szemmel nézte. Billie annyira megrémült váratlan megjelenésétől, hogy moccanni sem tudott, csak bámulta merev tekintettel a férfit, akit valaha szeretett, és akiről azt hitte, soha többé nem látja. A szíve fájdalmasan összehúzódott. Amikor Theo a farmerjába markolt, összerezzent.

– Ki az? – kérdezte Dee a konyhaajtóból. – Valami baj van?

– Nem, semmi – felelte Billie, és felvette Theót. Az ikrek megbűvölve bámulták Giót. – Dee… el tudod vinni a gyerekeket?

Dee átvette tőle a babát, az ikreket pedig beterelte a konyhába, és becsukta maga mögött az ajtót.

– Miért kerestél meg?

– Itt fogunk állni az ajtóban? – kérdezte Gio megtévesztően lágy hangon.

– Mért ne? – felelte Billie tehetetlenül, miközben kétségbeesetten próbálta levenni a szemét a férfiról.

Hányszor simogatta meg sűrű fekete haját! Szerette őt, mindent szeretett benne, még a hibáit is.

– Nem tartozom neked semmivel! – jelentette ki.

Gio összepréselte az ajkát.

– Udvariatlan vagy – mondta jéghidegen.

Billie görcsösen szorította az ajtót, aztán észrevette, hogy a szomszéd őket nézi. Zavartan oldalra lépett.

– Jobb, ha bejössz.

Gio belépett a szűk nappaliba, vigyázva, hogy rá ne lépjen a mindenfelé heverő játékokra.

– Szóval udvariatlan vagyok? – mondta Billie színtelen hangon, miközben becsukta mögöttük az ajtót.

– Mert az is voltál.

– Teljes joggal. Két éve mást vettél feleségül – emlékeztette Billie dühösen, mert még mindig fájt ezt kimondani. Ő csak az ágyban volt elég jó Giónak. – Már semmi közünk egymáshoz!

– Elváltam – mondta Gio.

– És nekem ehhez mi közöm? Annak idején azt mondtad, a házasságod nem tartozik rám.

– De aztán ürügynek használtad, hogy elhagyj.

– Nem kellett ahhoz ürügy! Abban a pillanatban, hogy megnősültél, köztünk vége volt. Soha nem ígértem mást…

– A szeretőm voltál!

Úgy szökött Billie arcába a vér, mintha megütötték volna.

– Neked én csak szerető voltam, de én azért voltam veled, mert beléd szerettem, nem pedig az ékszerek, ruhák és a puccos lakás miatt – magyarázta ökölbe szorított kézzel.

– De semmi okod nem volt, hogy elmenj, a menyasszonyom nem bánta, hogy szeretőm van – mondta Gio egyre türelmetlenebbül.

A menyasszonyom. Billie-t még ma is szúrásként érte ez a szó. Könnyek égették a szemét, és utálta magát ezért, de Giót még jobban. Hogy szerethetett bele ebbe az emberbe? És miért kereste meg Gió?

– Az én világomban nem az a szokás, hogy a férfi elvesz egy nőt feleségül, és közben egy másikkal szexel – jelentette ki Billie, görcsösen próbálva elnyomni a dühét és fájdalmát. – És elég kiábrándító, hogy olyat vettél feleségül, akit az sem érdekel, kivel fekszel le.

– De most már szabad vagyok.

– Nem akarok udvariatlan lenni, de kérlek, menj el – mondta Billie remegő hangon.

– Mi a fene bajod van? – kérdezte Gio.

– Nem érdekel, mit akarsz, már rég szakítottunk!

– Nem, nem szakítottunk: egyszerűen leléptél. Eltűntél – mondta Gio szemrehányón.

– Azt mondtad, át kell gondolnom pár dolgot, miután bejelentetted, hogy megnősülsz. És én pontosan ezt tettem. És arra jutottam, hogy többé hallani sem akarok rólad.

– Még sose láttalak ilyennek.

– Megváltoztam a két év alatt – jelentette ki büszkén Billie.

– Talán a szemembe nézhetnél, amikor hozzám beszélsz – mondta élesen Gio.

Billie ismét elpirult, és nyelt egyet nagy nehezen.

– Már nem vagyok ugyanaz a…

– Nem hiszem, moli mou – vágott a szavába Gio. Nyugodtan állta Billie tekintetét, és élvezte az érzéki vibrálást. Még mindig megvan köztük a kémia. – Vissza akarlak kapni.

Billie-nek elakadt a lélegzete a döbbenettől.

– Ki van zárva – préselte ki magából.

– Még mindig kívánlak, és te is kívánsz engem…

– Felépítettem egy új életet, nem fogom itt hagyni – válaszolta halkan Billie. – Te és én… az nem működött…

– De, szuperül működött.

– A házasságod meg nem?

Giónak megkeményedtek a vonásai, ami annak a jele volt, hogy Billie átlépett egy határt.

– Nyilván nem, mivel elváltam. De köztünk nagyon is működött.

Gio hirtelen megragadta a kezét, és Billie-n kiütött a veríték.

– Nem voltam boldog…

– De, mindig boldog voltál – válaszolta Gio.

Billie el akarta húzni a kezét, de a férfi nem engedte.

– Nem, nem voltam – ellenkezett Billie. – Kérlek, engedj el. Kár volt idejönnöd, csak az idődet pocsékolod.

A következő pillanatban Gio az ajkára tapasztotta az ajkát, és olyan vágyakozással csókolta, amit Billie soha nem felejtett el. Rögtön lángra lobbant; lába közét elöntötte a forróság, mellbimbói felmeredtek, és semmi másra nem vágyott, csak arra, hogy Gio…

Theo sírása rántotta vissza a valóságba.

– Kérlek, menj el.

Az ablakból figyelte, ahogy Gio beszáll a fekete limuzinba, és elhajt.

2. FEJEZET

Billie a párnába temette arcát, és vörösre sírta a szemét, két hosszú év után először – és megint Gio miatt. Amikor végre lecsillapodott, Dee leült az ágy szélére, és vigasztalón megsimogatta a haját.

– Hol van Theo? – suttogta Billie.

– Lefektettem.

– Ne haragudj – motyogta Billie, aztán felállt, és kiment a fürdőszobába arcot mosni.

Amikor visszatért, Dee nyugtalanul nézett rá.

– Ő volt az, ugye? Theo apja?

Billie bólintott.

– Piszok jóképű – jegyezte meg Dee. – Nem csodálom, ha beleestél. És az a kocsi… Mondjuk mondtad, hogy gazdag.

– Úszik a pénzben. És nagyon felkavart, hogy újra láttam.

– De mit akart?

– Valamit, amit nem fog megkapni.

Gio nem számított ilyen heves elutasításra.

Utasította két testőrét, hogy éjjel-nappal tartsák megfigyelés alatt Billie-t, nehogy újra köddé váljon. Amikor felvetődött benne a gondolat, hogy talán van másik férfi az életében, őrjítő féltékenység szállta meg. Most már volt róla fogalma, mit érezhetett Billie, amikor annak idején beszélt neki Calistóról.

Frusztráltan beletúrt enyhén göndörödő, fekete hajába.

Mivel a nagyapja régóta betegeskedett, most ő volt a családfő, az pedig mindig is az ő feladata volt, hogy gondoskodjon az előkelő Letsos klán fennmaradásáról. Még tinédzser korában megfogadta, hogy nem ismétli meg azokat a hibákat, amelyeket az apja elkövetett. A dédapjának is volt szeretője, a nagyapjának is, de az apja, Dmitri egészen szokatlan dolgot tett: elvált a feleségétől, elvette a szeretőjét, és így szakított a családjával. Nem sokkal később Gio anyja meghalt. Neki és a testvéreinek nem volt boldog gyerekkora, különösen, mert apjuk majdnem csődbe vitte a családi vállalatot, hogy kielégítse tékozló új felesége igényeit.

Ha Billie-nek van valakije, hamarosan megtudom, mondta magának Gio komoran. Huszonnégy órán belül minden információt megkap a Henley Nyomozóirodától.

A nyugtalan éjszaka után Billie hajnalban felkelt, reggelit készített a gyerekeknek, aztán rendet rakott. Dee-vel csak hétvégente találkoztak gyakrabban. Hét közben Billie vitte óvodába az ikreket, hogy Dee, aki pultosként dolgozott egy helyi pubban, kialhassa magát. Theót magával vitte a boltjába, ott Dee ebédidőben átvette tőle, és délután mindhárom gyerekre ő vigyázott. Zárás után együtt vacsoráztak, aztán Dee munkába ment.

Billie jól érezte magát Dee-vel, annál is inkább, mert korábban nagyon magányos volt a London-belvárosi lakásában, ahol Gio csak néha látogatta meg. A szabadidejét arra használta, hogy megszerezze az érettségit, és különböző tanfolyamokra járjon – többek közt szakács- és virágkötői képesítést is szerzett. Ez sokat javított az önbecsülésén, miután kamaszként a nagymamáját kellett ápolnia, és emiatt elhanyagolta a tanulmányait. Amikor Gióval megismerkedett, még takarítóként dolgozott.

Miközben a frissen szerzett ékszereket rendezgette az ütött-kopott antik vitrinben, az emlékein mélázott. Gióval ellentétben neki nem volt igazi családfája. Az anyja, Sally, egyetlen gyerek volt, és fiatalkorában meglehetősen féktelen életet élt – legalábbis Billie nagyanyja így mesélte. Billie egyáltalán nem emlékezett rá, arról pedig fogalma sem volt, ki az apja. Sally egy nap váratlanul beállított a nagymamájáékhoz a még kisbaba Billie-vel, és kérte, hogy fogadják be éjszakára. Aztán reggelre eltűnt, őt pedig otthagyta náluk.

A nagymamája, aki felnevelte, soha nem szerette. A nagyapja kedves volt hozzá, de sokat ivott, ezért ritkán foglalkozott vele. Billie gyakran eltűnődött, vajon a zűrös családi háttere volt-e az oka, hogy olyan hamar beleszeretett Gióba. A férfi vágya és nyilvánvaló védelmező hajlama volt a legmelegebb érzés, amit valaha is tapasztalt egy másik embertől. Boldog volt, mert szeretve érezte magát – egészen addig a szörnyű napig, amikor Gio bejelentette, hogy a sznob családja és a cég érdekében meg kell nősülnie és örököst nemzenie.

Billie kipakolta az otthon kimosott és megjavított ruhákat, és elkezdte felcímkézni őket. Theo békésen aludt a babahordozóban egy hátsó szobában. Az üzlet jobban ment, mint Billie remélte, egy hónappal ezelőtt már alkalmazottat is felvett, egy Iwona nevű lengyel nőt, aki délutánonként tartotta a frontot.

Gio kiszállt a limuzinból, a testőrei pedig a kísérő kocsiból. Felnézett az üzlet homlokzatára, melyen az állt, hogy „Billie’s Vintage”. Meglepte, hogy Billie önálló vállalkozásba kezdett, és azon tűnődött, ismerte-e igazán valaha is. Mindenesetre most, miközben fontos találkozói lennének, itt rostokol ebben a yorkshire-i kisvárosban, és fut a nő után…

Dee és Iwona is bent volt a boltban, előbbi éppen beültette Theót a babakocsiba, amikor Gio belépett. Billie, aki Dee-vel beszélgetett, elhallgatott a mondat közepén, és visszafojtott lélegzettel bámulta a drága öltönyt viselő férfit. Forróság lövellt a lába közé, mellbimbói megkeményedtek, arcába szökött a vér. Gio még a tegnapinál is erősebb hatást tett rá.

– Billie… – mondta bársonyos hangján.

– Gio – nyögte ki Billie, és odasietett hozzá, hogy senki ne hallja őket. – Mit keresel itt?

Gio körülnézett.

– Szóval elhagytál, hogy nyiss egy üzletet.

– Te hagytál el engem – vágott vissza Billie keserűen.

– Itt nem beszélhetünk. Ebédelj velem a szállodámban.

Gio megfogta Billie karját.

– Engedj el most, vagy pofon váglak! – sziszegte Billie.

Csak úgy villogtak Gio sötét szemei.

– Ebéd, pouli mou?

– Nincs mit mondanunk egymásnak.

– Akkor legalább hallgass meg.

– De én nem akarlak meghallgatni.

– Akkor peched van – mondta Gio, majd olyat tett, amire Billie nem számított: felkapta, és az ajtóhoz sétált vele.

– Megőrültél? Tegyél le!

Gio a pult mögött álló két nőre nézett.

– Elmegyünk ebédelni. Néhány óra múlva visszajön – közölte hűvösen.

Miután a sofőr kinyitotta a hátsó ajtót, Gio beültette Billie-t az ülésre.

– Elfogyott a türelmem, egyébként meg éhes is vagyok.

Billie dühösen húzgálta a ruháját.

– Miért nem mentél vissza Londonba?

– Tudhatnád, hogy nem szeretem, ha valaki nemet mond nekem.

Billie a szemét forgatta.

– Honnan kéne tudnom? Sose mondtam neked nemet.

Gio nevetett.

– Hiányoztál, Billie.

Ő elfordította az arcát; úgy érezte, ez csak üres beszéd.

– Megnősültél, hogy hiányozhattam?

– Nem tudom, de így volt. Fontos része voltál az életemnek.

– Nem, nem voltam.

Ez meglepte Giót. Kapcsolatuk idején mindennap kétszer felhívta Billie-t, függetlenül attól, hogy merre járt, és mennyire volt elfoglalt. Vidám csevegésük mindig felüdítette a feszített munkatempó közepette. Sem előtte, sem azóta nem volt ilyen szoros kapcsolata nővel. Megbízott Billie-ben, és őszinte volt hozzá, most azonban kezdte kapiskálni, hogy mindez nem számít, hiszen feleségül vette Calistót.

– Vissza akarlak kapni. Azóta kereslek, amióta eltűntél.

– Gondolom, a feleséged el volt ragadtatva.

– Hagyd ki ebből Calistót.

A név puszta említése is pofonként érte Billie-t. Itt ül mellette az az ember, aki olyan mélyen megbántotta, hogy soha nem tudott megbocsátani neki. Kimondhatatlanul nehéz volt elhagyni Giót, de még az ő kedvéért sem süllyedt volna olyan mélyre, hogy ágyasa legyen egy nős férfinak.

– Mit akarsz tőlem? Még mindig nem értem, minek kerestél meg!

Gio az arcát nézte, melyet mindig gyönyörűnek talált a pisze orrával, hatalmas szemével és szeplőivel, melyeket egyszer meg is számolt.

– Ne nézz így – mondta Billie, és elpirult zavarában.

– Hogy nézek?

– Mintha még… tudod. – Billie leeresztette a tekintetét.

– Mintha még most is szeretnék beléd hatolni? Szeretnék is. Annyira vágyom rád…

Billie feszengve változtatott a testhelyzetén.

– Megspórolhattad volna a fáradságot.

Gio lassan végigsimított Billie kézfején a mutatóujjával.

– Én legalább őszinte voltam, te pedig nem…

– Nem megyek vissza hozzád! – kiáltotta Billie. – Új életet kezdtem…

– Egy másik férfival? – vágott közbe Gio keményen.

– Igen – ragadta meg az alkalmat Billie.

Gio azonnal megfeszült.

– Mesélj róla.

– Ő nagyon fontos nekem. Soha nem bántanám.

Billie persze a kisfiára gondolt.

– Bármit megtennék, hogy visszakapjalak – figyelmeztette Gio.

Megálltak a szálloda előtt, a sofőr kinyitotta nekik az ajtót.

– Van rá valami okod, amiért nem akarod hagyni, hogy boldog legyek nélküled? – kérdezte Billie. – Szerintem nem tartozom neked semmivel.

Ahogy átsétáltak az elegáns vidéki szálloda hallján, egy ismerős hang a nevén szólította Billie-t. Megállt, és mosolyogva fordult a magas, szőke, lezser, de drága öltözetű férfi felé.

– Van egy címem a számodra. – Simon elővette a tárcáját, és kivett egy névjegyet. – Van egy tollad?

Billie-nek eszébe jutott, hogy a boltban hagyta a táskáját.

– Nálad van? – fordult Gio felé.

Gio vonakodva elővett a zsebéből egy aranyszínű tollat, és átnyújtotta Simonnak, aki felírt egy címet a névjegy hátuljára.

– Van ott egy csomó dolog, ami tetszeni fog, és nem is lehet drága. Az eladó csak ki akarja üríteni a házat.

Billie rámosolygott.

– Köszönöm, nagyon kedves tőled.

Simon viszonozta a mosolyt.

– Esetleg meghívhatlak itt valamikor ebédre?

Gio birtokló mozdulattal átkarolta Billie derekát.

– Sajnos már foglalt.

Billie elpirult, de tovább mosolygott.

– Persze, majd hívj fel. – Máris lelkifurdalást érzett, amiért Gio miatt bátorította Simont.

– Mi volt ez? – kérdezte komoran Gio, miközben a lifthez vezette.

– Simon régiségkereskedő. Mindig szól, ha valahol vannak eladó cuccok. Sok kereskedőt ismerek, így építettem fel az üzletemet.

– Londonban is lehet üzletet nyitni. Fizetem.

– Hát, bizonyos értelemben ezt is te fizetted, meg a házamat is, ez pont elég.

– Miről beszélsz?

– Eladtam egy ékszert, amit tőled kaptam.

Gio a homlokát ráncolta.

– De hát semmit se vittél magaddal, amit tőlem kaptál.

– De igen, egyvalamit. Az első ajándékodat – válaszolta Billie. – Fogalmam sem volt, mennyit ér, jól meg is lepődtem.

– Tényleg? – Gio már nem emlékezett, mi volt az első ajándéka.

– Tényleg. Alig ismertél, és egy vagyont költöttél egy gyémántmedálra. Tudtam belőle venni egy házat, és ráadásul megnyitni az üzletet. El se akartam hinni.

Gio kinyitotta a lakosztálya ajtaját. Már emlékezett: azt a gyémántot az első éjszakájuk után vette neki, és most dühös volt, amiért Billie túladott rajta, mintha semmit se jelentene neki.

– Nem hiszem el, hogy van férfi az életedben.

– Nem megyek vissza hozzád – mondta Billie. – Miért akarnék Londonba költözni és ott üzletet nyitni? Én jól érzem itt magam. És ha hiszed, ha nem, rengeteg férfi van, aki szívesen randizna velem, ahelyett hogy a lakosztályában rejtegetne!

Gio elsápadt.

– Csak azért jöttünk ide, mert zavartalanul akarok beszélgetni veled.

Billie elmosolyodott.

– Most talán igen, de annak idején nem így volt. Két évembe telt, mire rájöttem. Én voltam a te piszkos kis titkod.

– Ez nem igaz.

– Mindegy, nincs értelme a múltat kapargatni.

– De igen, van. Vissza akarlak kapni.

Gio arcán kétségbeesett kifejezés suhant át, de a következő pillanatban kopogás hallatszott, és két pincér betolt egy-egy tálalókocsit.

Billie összefonta a karját, és szégyenkezve gondolt vissza arra az egy alkalomra, amikor Gio bemutatta az ismerőseinek. Akkor alaposan leégette magát – és Giót is. Canalettóról folyt a társalgás, és mivel Billie még soha nem hallott a festőről, viszont a nagyapja kedvenc versenylovát is így hívták, elkezdett az utóbbiról beszélni.

Aznap világosan kiderült, hogy világok választják el őket. Onnantól kezdve Gio már csak olyan helyekre vitte el, ahol nem futhattak össze az ismerőseivel.

– Nagyon csendben vagy. Nem vagyok hozzászokva – szólalt meg Gio, amikor a pincérek kimentek, és masszírozni kezdte Billie vállát. – Beszélj. Mondd el, mit szeretnél.

Érintése elektromossággal töltötte fel Billie-t, és heves vágy fogta el, hogy hozzábújjon, érezze a teste melegét. Gyorsan kiszabadította magát, és leült a gyönyörűen megterített asztalhoz.

Beszélj. Mondja ezt éppen ő, az az ember, aki mindig is elzárkózott a mély beszélgetésektől, és akinek semmit az érzelmek sem jelentenek.

– Nincs miről beszélnünk – felelte Billie, és evéshez látott, részben mert éhes volt, részben pedig azért, hogy lefoglalja magát, és ne kelljen Gióra néznie.

– Tényleg van valakid? – kérdezte Gio csendesen, és bársonyos hangja megborzongatta Billie-t.

Hallgatott egy sort, és elpirult. Aztán hirtelen találkozott a tekintetük. Futólag mérlegelte, hazudjon-e, de Gio addig faggatná, míg végül úgyis elárulná neki az igazat.

– Nincs – vallotta be kelletlenül. – De a kettőnk dolgán ez semmit se változtat.

– Szóval mind a ketten szabadok vagyunk – jelentette ki Gio vontatottan, miközben vörösbort töltött Billie-nek.

– Nem akarom újrakezdeni veled – jelentette ki Billie, és gyorsan ivott egy kortyot.

– Pedig jól összeillünk.

Billie energikusan megrázta a fejét, és megint az evésre koncentrált.

Gio figyelte, és azon töprengett, hogyan tudna elcsábítani egy olyan nőt, aki nem kér a pénzéből. Aztán igyekezett azzal feldobni a hangulatot, hogy a közelmúltban tett világ körüli utazásairól mesélt. Billie ártatlan kérdéseket tett fel neki, aztán a desszert fölött azt is megkérdezte, megvan-e még a londoni lakás, amelyet ő használt annak idején.

– Nem, már rég nincs meg – válaszolta Gio.

Billie-t megkönnyebbülés töltötte el. Ezek szerint nem volt utóda.

Ivott még egy kis bort, és próbálta másfelé terelni a gondolatait. Hogy Gio kivel feküdt le, ahhoz a házassága óta neki már semmi köze. Akkoriban Gio minden szempontból pótolta őt: Calisto beköltözött a görögországi villájába, ahol ő, Billie, természetesen soha nem fordult meg, és eljárt szórakozni Calistóval, mert ők ketten igazi pár voltak, és Gio nyilván úgy képzelte, hogy Calisto lesz a gyermekei anyja…

3. FEJEZET

Amikor Billie-be fájón hasított a felismerés, hogy Gio nem tőle akart gyereket, felpattant.

– Haza akarok menni, most – mondta rekedten.

Gio meglepve állt fel, és kérdőn nézett rá.

– Mi a baj?

– Ilyet is csak te tudsz kérdezni! – kiáltotta Billie tehetetlenül. – Soha többé nem akarlak látni. Nem akarok emlékezni azokra az időkre!

– Billie… – Gio odament hozzá, és átölelte a vállát. – Nyugodj meg…

– Én nem vagyok olyan, mint te… én nem vagyok jó színésznő. – Könnyek fojtogatták a torkát. – Nem kellett volna idejönnöd.

Gio megsimogatta ajkát az ujjával.

– Muszáj volt újra látnom téged.

– De miért?

– Mert nem végeztünk egymással, amikor elmentél.

Billie majdnem felkiáltott elkeseredésében.

– Dehogynem végeztünk: épp nősülni készültél!

– Újra látnom kellett téged, hogy megtudjam, akarlak-e még. – Gio megsimogatta Billie arcát. – És a válasz: igen.

Billie elfordította a fejét.

– Ez nem jelent semmit.

– Nekem sokkal többet jelent, mint gondolnád.

– De az nem elég – ellenkezett Billie, és küzdött a késztetéssel, hogy egyszerűen elszaladjon.

Mielőtt észbe kapott volna, Gio átkarolta; sötét szemében aranylón lobogott tűz.

– De, bőven elég. Mindkettőnknek.

– Engedj el – könyörgött Billie remegő hangon.

– Nem – nézett rá Gio határozottan. – Mert megint elszaladsz. És nem hagyom, hogy még egyszer ilyen butaságot csinálj.

– Nem teszek semmi olyat, amit nem akarok…

– És mit akarsz?

Gio előrehajolt, és nyelvét végigsiklatta Billie csukott ajkán.

Billie összerezzent, de mikor a következő pillanatban Gio az ajkára tapasztotta az ajkát, megemelte az állát… mert többre vágyott.

Gio elmosolyodott, pedig majd felemésztette a vágy. Jobban kívánta Billie-t, mint bármit vagy bárkit valaha is az életben, és eldöntötte, hogy foggal-körömmel harcolni fog érte, mert tudta, hogy csak Billie adhatja vissza neki azt a nyugalmat, amelyre szüksége van a magánéletében.

Végigcsúsztatta ujjait a hátán, a másik kezével átfogta a derekát. Amikor Billie meglepett hangot hallatott, csókkal némította el, majd kezét puha fürtjei közé csúsztatta, lágy melle izmos mellkasához simult. Billie levegőért kapkodott, miközben rég elfojtott érzések rohanták meg. Már el is felejtette, milyen gyengéd és leleményes tud lenni Gio, amikor elragadja a szenvedély.

Aztán a férfi elengedte, s ahogy ránézett, olyan kifejezés ült a szemében, ami a lelke mélyéig hatolt. Csak most vette észre, hogy az ágyban vannak.

– Kinyír ez a nyakkendő – mondta rekedten Gio, aztán meglazította a nyakkendőjét, és olyan türelmetlenül gombolta ki az ingét, hogy leszakadt egy gomb. Levette a zakóját, és a cipőjét is lerúgta. – Nem engedhetlek el újra, pouli mou.

– Muszáj… ezt nem szabad – suttogta Billie.

– Nyisd meg nekem a szádat – sürgette Gio. – Úgy szeretem…

Csak még egyszer, utoljára, mondta magában Billie kétségbeesetten. Gio íze mennyei volt. Végigsimított a bicepszén, majd szétnyitotta a gallérját, és ajkát a nyakára tapasztotta. Gio az oldalára fordult, és lehúzta a ruhája cipzárját, aztán a melltartótól is megszabadította. Megfogta a mellét, és lassan körbenyalta a bimbókat, édes kínokat okozva Billie-nek, aki most már nem tudta visszafojtani halk nyögéseit és sikolyait. A tudata mélyén biztos volt benne, hogy ezt még megbánja, de képtelen volt szabadulni ebből a mámorból.

Gio ügyesen lehúzta a csipkebugyiját, és Billie tehetetlen hangja csak tovább bátorította. Amikor újra megcsókolta, ezúttal még követelőzőbben, mint az előbb, Billie feléje tolta a csípőjét, lába köze tüzesen lüktetett.

– Hagyd abba – nyögte, mert úgy érezte, mindjárt belehal.

Gio felnevetett, aztán Billie egyszer csak érezte, hogy beléhatol. Felsikoltott, fejét hátravetette, és egyre csak lökte magát Gio felé… aztán már el is élvezett. Gio azonban még nem végzett, egyre gyorsabb ritmusra kapcsolt, és Billie sodródott az újabb csúcs felé, s aztán fel is repült, immár másodszor, a felfoghatatlan és szédítő magasságokba.

Amint Gio is kielégült, elszakadt Billie-től, felkelt, levette a maradék ruháit, és kiment a fürdőszobába. Egyszerre nyugtalanította és dühítette ez a féktelen vágy. Billie-ben tényleg van valami, csodálatos az ágyban, de semmi több – mert Giónál jobban senki sem tudta, hogy egy férfi számára bármiféle kötődés veszélyes. Ha kell, akkor nem nyúl hozzá többet. Jó vele, de nélküle is tud élni.

Homlokát a csempének támasztotta, hogy lehűtse, kezét ökölbe szorította. Néhány másodpercre felvillantak előtte élete legrosszabb napjának képei, kiverte a hideg verejték. Aki túlságosan vágyik egy nőre, az gyenge és ostoba, élvezni a jó szexet viszont teljesen normális dolog. És ő az utóbbit tette az imént.

4. FEJEZET

Billie lassan felült az ágyban. Amikor ráeszmélt, mi történt, mélységesen gyűlölte magát. Mit művelt? Hová lett az önuralma? Utólag sokkolta ez az elemi vágy Gio iránt. Ennyire hiányzott neki a szex?

Remegő ujjakkal húzta fel a bugyiját. A következő pillanatban kinyílt a fürdőszoba ajtaja, Billie megdermedt. Szégyenkezve felállt, és összeszedte a holmiját.

– Ezt nem terveztem… – mondta halkan Gio.

Billie, aki éppen a melltartóját húzta fel, csak egy pillantást vetett felé. Meglepte, hogy nem lát az arcán diadalmas mosolyt.

– Ja, persze – válaszolta tompán.

Tudta, mennyire szeret Gio becsapni és manipulálni másokat, és biztosra vette, hogy vele is ezt teszi. Mert ha akart valamit, akkor azt megszerezte, tekintet nélkül bármire vagy bárkire.

– Hadd én…

Gio megkerülte az ágyat, és segített felhúzni Billie-nek a ruhája cipzárját, s ő legszívesebben rácsapott volna kezére, és üvöltött volna, csakhogy azzal kimutatta volna, mennyire meg van bántva.

– Tényleg nem terveztem – ismételte meg Gio.

– Oké, nem tervezted – mondta Billie, miközben belebújt a cipőjébe. Lezuhanyzott volna, de alig várta, hogy hazaérjen, és lássa a kisfiát.

– Jövő héten leszel huszonöt éves – jegyezte meg Gio.

– Huszonhárom – mondta Billie grimaszolva.

Gio zavart képet vágott.

– Nem, huszonöt.

– Két évvel idősebbnek mondtam magam – tájékoztatta Billie. – Azt mondtad, nem randizol tinédzserekkel, én meg még csak tizenkilenc éves voltam.

Gio döbbenten bámult rá.

– Te hazudtál?

Billie bólintott és vállat vont.

– Mit számít ez már?

Gio elfojtott egy epés megjegyzést, és összepréselte az ajkát. Olyan volt ez számára, mint egy pofon, mert Billie kezdettől fogva a látszólagos őszinteségével nyerte meg magának.

– Hívj egy taxit – törte meg a feszült csendet a lány. – Haza akarok menni.

– Még nem is beszéltünk…

– Nem is fogunk – vágott a szavába Billie. – Ami történt, az baleset volt, hiba… tipikus példa, hogy csak árt a túl sok bizalmaskodás. De ez egyikünknek se jelentett semmit, szóval nem is változtat semmin.

Billie várta, hogy Gio ellentmondjon neki, de ő kitartóan hallgatott, és Billie sértőnek találta ezt a közönyt azok után, hogy Gio kiélte rajta a vágyait. De miért van meglepve? Mindig is csodálkozott, hogyhogy nem lankad iránta a férfi érdeklődése; nem értette, mit láthat benne, miért nem keres egy szebb és nagyvilágibb nőt.

– Majd a sofőröm hazavisz – mondta Gio kifejezéstelen hangon. – Nekem még dolgom van. A csapatom bármikor megérkezhet. Holnap felhívlak.

Billie a fejét csóválta.

– Semmi értelme. Maradjunk ennyiben, Gio. Te mész a te utadon, én meg megyek az enyémen. Ez az egyetlen értelmes megoldás.

Düh lobbant Gióban, amiért Billie még mindig azt hiszi, hogy csak úgy elmehet. Ez az a nő, akiről valaha azt hitte, szereti őt. Egy vagyont költött a felkutatására. Ennyit a szerelemről, gondolta. Vajon az a baj, hogy túl heves és gyors volt az ágyban?

Csalódottan összepréselte az ajkát.

– Kezdesz megbántani – vallotta be, aztán elővette a mobiltelefonját, és görögül beszélt valakivel. – Talán tényleg el kéne menned, és átgondolnod a viselkedésedet.

– Azt hittem…

– Hogy ha elmentem, akkor vissza se jövök – fejezte be Gio kihívóan.

Billie fel volt dúlva. Azt akarta, hogy a férfi hagyja békén – persze hogy azt akarta. Meg kell védenie Theót, mert Gio kikelne magából, ha megtudná, hogy ő az apja. Görög családja igen hagyománytisztelő és konzervatív, nem fogadna el egy szerény származású, törvénytelen gyereket. Tudott róla, hogy Gio apjának is van egy törvénytelen lánya a szeretőjétől, akit a család mindig is elutasított.

Amikor Gio most a lifthez terelte, majd eltűnt a lakosztályában anélkül, hogy egy pillantást is vetett volna rá, Billie szerencsétlennek érezte magát. A lift tükörfaláról egy duzzadt ajkú, kócos hajú, bűntudatos arcú nő nézett vissza rá, akinek szemében könnyek égtek. Talán a bor miatt történt az egész? Vagy mert olyan sokáig élt önmegtartóztatásban? Vagy a régi emlékek miatt? Vagy egyszerűen csak nem tud ellenállni Gio Letsos vonzerejének?

Eszébe jutott az első találkozásuk.

Már hónapok óta takarította Gio exkluzív londoni lakását, és még egyszer sem látta a munkaadóját. Mielőtt belépett egy lakásba, mindig csengetett, hogy otthon vannak-e, és aznap sem nyitott senki ajtót. Éppen a port törölgette a hatalmas nappaliban, amikor egy hirtelen zajra összerezzent. Hátrapördült, és csak ekkor vette észre az egyik kanapén fekvő férfit. Sötétbarna szemével őt nézte, nagy nehezen felült, de aztán a földre zuhant.

– Jól van? – kiáltotta Billie.

Egy pillanatra felvetődött benne, hogy talán részeg, mivel azonban a nagyapja alkoholista volt, meg tudta állapítani, ha valaki részeg. És sehol nem látott üvegeket vagy poharakat, alkoholszagot sem érzett a levegőben.

Tétován odalépett a férfihoz.

– Influenza… – motyogta az, és lehunyta a szemét, mintha nem is ereje beszélni.

Billie ösztönösen a homlokára tette a kezét, és megállapította, hogy magas láza van.

– Kórházba kéne mennie.

– Nem… Hívjon… orvost – nyögte ki Gio.

Amikor az orvos megérkezett, ketten becipelték a hálószobájába, és az ágyra fektették.

Tíz perccel később az orvos belépett a konyhába.

– Munkamániás, túlhajszolta magát, ezért lett rosszul – tájékoztatta Billie-t. – Elég csúnya influenzája van, de nem akar kórházba menni. Hozok neki gyógyszert, és szerzek ápolónőt. Addig tudna maradni? Nem kellene egyedül hagyni, de bármikor elérhet…

– Én csak a takarítónő vagyok, és már így is késésben vagyok – magyarázta Billie. – Most kéne kezdenem a szomszéd lakásban…

– Az egész ház Gióé, úgyhogy emiatt ne aggódjon – tájékoztatta a doktornő szárazon. – Magát kérte…

– De miért?

Az orvos megvonta a vállát az ajtó felé menet.

– Talán meg akarja köszönni, hogy segített neki. Megtehette volna, hogy otthagyja, és elmenekül.

Néhány perccel később Billie bekopogott a hálószoba ajtaján, s mikor nem jött válasz, benyitott. Gio mélyen aludt a hatalmas ágyon; csak egy fekete selyem pizsamanadrág volt rajta, és még így, sápadtan is ő volt a legszebb férfi, akivel Billie valaha találkozott. Lenyűgözve nézte enyhén göndör, fekete haját, borostás állát, izmos felsőtestét és lapos hasát.

Mikor egy óra múlva visszatért, már ébren találta.

– Szüksége van valamire?

– Egy pohár víz jó lenne… Hogy hívják? – Gio zihálva próbált felülni.

– Billie.

– Ez minek a becézése?

– A Billie-nek.

Felrázta a párnákat, kisimította a takarót, és hozott egy pohár vizet a betegnek. Amikor elmondta, hogy már hónapok óta takarítja a lakását, Gio meglepődött.

– Bár nem sok munka van vele – mondta Billie. – Ahogy elnézem, a konyhát egyáltalán nem használja.

– Sokat utazom. Amikor meg itt vagyok, akkor vagy étteremben eszem, vagy rendelek valamit.

Megszólalt a csengő.

– Biztos az ápolónő, akit a doktor küldött.

– Nem kell ápolónő – mondta Gio.

– De nem maradhat egyedül. Ahhoz túl gyenge.

– Szeretném, ha maga maradna itt.

– Nem lehet, más lakásokat is ki kell takarítanom. És már késő van.

Aztán az ajtóhoz sietett, és beengedett egy madonnaarcú, nővérruhás szőkeséget.

Másnap reggel felhívta a főnöke.

– További értesítésig teljes munkaidőben Mr. Letsos lakásában kell maradnia.

– De… miért? – kérdezte Billie zavartan.

– Fentről jött az utasítás. Mi nem kérdezősködünk.

Amikor Billie becsengetett Gio lakásába, senki nem jött ajtót nyitni, ezért a saját kulcsával jutott be. Aztán halkan bekopogott a hálószobába.

– Hol a nővér?

Gio, aki még mindig borotválatlanul feküdt az ágyban, sokatmondó pillantást vetett rá.

– Be akart feküdni mellém. Megkértem, hogy távozzon.

Bár a szavai kicsit aggasztották, Billie megbűvölve nézett a férfira, aki még ebben az állapotában is ellenállhatatlanul vonzó volt.

– Remélem, nem bánja, hogy felvettem – mondta Gio. – Csak mert tegnap nem volt túl lelkes.

Billie érezte, hogy arcába szökik a vér.

– Nem, dehogy… Csak… én nem vagyok ápolónő…

– Tegnap reggel óta nem ettem, szóval nem lenne rossz egy reggeli.

Billie-nek tulajdonképpen volt gyakorlata az ápolásban, hiszen tizenegy éves korától ő gondoskodott beteg nagymamájáról. Így hát a következő három napban bevásárolt Giónak, főzött rá, áthúzta az ágyát, és beadta a gyógyszereit. És valahányszor a férfi kijelentette, hogy elég erős már ahhoz, hogy felkeljen, vitába szállt vele.

A nagy társadalmi különbség ellenére bizalmas kapcsolat alakult ki közöttük, mikor azonban Gio azt mondta, hogy hálából majd elviszi vacsorázni, Billie hangosan felnevetett.

– Egyébként hány éves? – kérdezte váratlanul Gio, és figyelmesen nézte az arcát. – Csak mert tinédzserekkel nem randizom.

S minthogy Billie az álmai netovábbjának érezte, hogy egy ilyen férfival randevúzhat, két évvel idősebbnek hazudta magát…

Ahogy a képek elhalványultak, nagyot nyelt. Milyen naiv volt! Akkoriban nemes lovagnak tartotta Giót, udvariasnak és figyelmesnek. Csak később kellett fájdalmasan megtapasztalnia, hogy a legcsúnyább dolgokat is képes kimondani szemrebbenés nélkül.

5. FEJEZET

Aznap este megjelent Gio lakosztályában a biztonsági csapata vezetője, Damon Kitzakis, és szokatlanul szórakozottnak tűnt.

– Van valami probléma? – érdeklődött Gio homlokát ráncolva.

– Stavros szemmel tartja Ms. Smitht, ahogy utasította, és elbeszélgetett az egyik szomszéddal. És véletlenül megtudott valamit, amit ön valószínűleg… illetve hát természetesen már tud, de…

Gio megdermedt az íróasztala mögött.

– És mi az?

– Ms. Smithnek van egy gyereke.

Gio döbbenten meredt Damonra.

– Nem, a lakótársának vannak gyerekei.

– Amikor Ms. Smith… beköltözött a házba, már… láthatóan terhes volt. A legkisebb gyerek az… övé.

Gio pislogott néhányszor, és görcsösen próbált tisztán gondolkodni.

Billie-nek gyereke van. Tehát mégiscsak van másik férfi az életében. A fenébe, addig nem lett volna szabad elmennie hozzá, amíg nem kapta meg a kellő háttérinfókat a magánnyomozójától. Ez a büntetés a türelmetlenségéért!

Felhívta Joe Henleyt. Igen, van egy gyerek, erősítette meg a nyomozó, de még nem tudtak másolatot szerezni a születési anyakönyvi kivonatról.

Gio dühösen felpattant. Billie miért nem említette ezt egy szóval sem? Elérte, ami eddig nem sok embernek sikerült: tiszta idiótának érezte magát. Ha tudta volna, hogy gyereke van, soha többé nem bújt volna ágyba vele! Lehet, hogy Billie csak játszadozik vele?

Billie alámerült a kád vizébe, ujjai a fürdőhabot simogatták. Ez volt az ő kényeztető estéje. A gyerekek már aludtak, a konyha rendbe volt téve. Ha végzett, bekuckózik a kanapéra egy bögre forró kakaóval, és megnéz egy romantikus filmet. Mert ha nem is hisz már az igaz szerelemben, álmodozni azért szabad…

Épp törölközött, amikor csengettek. Bosszús grimaszt vágott, magára kapta a fürdőköpenyét, és megkötötte az övet, aztán lesietett a lépcsőn, mielőtt egy újabb csengetés felébresztené a gyerekeket.

Amikor ajtót nyitott, megdermedt. Gio állt előtte, ezúttal bőrdzsekiben és farmerban – ritka látvány. Sötét szeme villámlott.

– Miért nem mondtad el, hogy van gyereked? – kérdezte keményen.

Billie összerezzent, és érezte, hogy kiszökik arcából a vér.

– Gyere be – tárta szélesebbre az ajtót.

– Arra mérget vehetsz! – felelte Gio, és elviharzott mellette, egyenesen a nappaliba.

Tudja, futott át Billie agyán.

Gio elfordult az ablaktól, és villogó szemmel mustrálta, mintha megsértette volna.

– Soha nem nyúltam volna hozzád, ha tudom, hogy gyereked van egy másik férfitól!

Egy másik férfitól. Billie-ben rögtön oldódott a feszültség – ezek szerint Gio csodálatos módon nem jött rá a titkára. Úgy látszik, eszébe sem jut, hogy a gyerek tőle van.

– Igen, van egy gyerekem – felelte kifejezéstelenül. – De ez nem tartozik rád.

– Te jó ég… már hogyne tartozna rám, amikor megkértelek, hogy gyere vissza hozzám! – kiáltotta Gio.

Billie-t nem lepte meg, hogy gyerekkel együtt már nem kell neki. Valójában csak a felesége helyére keresett valakit, aki majd örököst szül neki, biztosítva a vérvonalat.