ABIGÉL

egy lázadó lány titkai

Tessza Nedevil

2021

Underground Kiadó Kft.

www.undergroundkiado.hu

Minden jog fenntartva!

A történet és szereplői a fantázia szülöttei, a valósággal való bármilyen egyezőség, vagy hasonlóság, csak a véletlen műve lehet.

A Vasmacska fogadó előtt különös figura állt meg egzotikus külsejű motorjával. Úgy nézett ki, mint egy világjáró kalandor. Hosszú út lehetett mögötte, darabos mozgásából ítélve lábai kissé elgémberedtek. A motorról leszállva megmozgatta végtagjait, mielőtt bement a fogadóba.

Alig múlt kilenc mégis csak néhányan voltak bent. A hátsó sarokban egy asztalnál kártyaparti zajlott, a nevetésből ítélve éppen terített valaki. A rexasztal körül pár srác hangoskodott sörrel a kezében, a pultnál egy fiatal lány ült egyedül, valami csípős megjegyzést odalökve a háta mögött vagánykodó fiúknak. Az ugratás hangvételéből ítélve, már mindannyian be voltak csípve.

A lány csinos és elegáns volt, egy igazi szépség, egyáltalán nem illett a képbe. Az újonnan érkező

nem is értette mit keres egy ilyen helyen, miért áll szóba efféle közönséges fickókkal. Amikor elment mellette, egy pillanatra a szemébe nézett, amitől szokatlan érzés futott át rajta. Valami mélyről jövő

szomorúság volt a lány tekintetében, ami nagyon megfogta, mintha segítségért kiáltott volna.

Levette a kabátját és leült a bárpult másik végén. Megkérdezte a pultost, lehet-e még rendelni valamit vacsorára. A konyha már zárva volt, de a tulaj kiment megnézni, mit tud felajánlani. Az éhes utazó a sonkástojás mellett döntött, egy hideg gyömbérrel. Míg várt az ételre, hallgatta a szócsatát a fiatalok között, ami már-már alpári hangvételbe kezdett átcsapni. Próbált nem figyelni rájuk, de a lány szépsége akaratlanul is odavonzotta a tekintetét. A lány figyelmét sem kerülte el fürkésző

tekintete, és csak hogy bosszantsa a fiúkat, közelebb ült hozzá majd megszólította.

– Helló, mi hozott ebbe a sivár porfészekbe? Meghívsz egy italra? – próbált csábos képet vágni, de figyelembe véve, hogy az idegen kinézete egyáltalán nem hasonlított az ott megszokotthoz, egyértelmű volt, hogy csak a srácokat provokálja. Bőrszerelés, szegecselt bakancs, izmos karja televarrva, hosszú haj és szakáll, úgy nézett ki, mint egy igazi nehézfiú, akibe nem tanácsos belekötni.

– Nem, ne haragudj, de nem. Úgy látom eleget ittál már és egyébként sem akarok belefolyni a felemelő stílusú eszmecserétekbe – válaszolta kissé lekezelő hangnemben. A lány annyira meglepődött, hogy a kinézete ellenére így válaszolt, pár pillanatig csak kereste az odaillő szavakat, nehogy alul maradjon.

A fiúk közben egymás után ajánlgatták a válogatott éjszakai szórakoztatási szolgáltatásaikat,

nyomdafestéket nem tűrő stílusban, mire a lány megelégelte a kötekedésüket. Kifizette az italát és búcsúzóul gúnyos csattanóval vetett véget a srácok kötekedésének.

– Kevesek vagytok fiúkák! Nemcsak egyenként, együtt is. Nagy száj, üres fej, semmi fantázia. Na, pá! – mielőtt kiment még odavetett egy megsemmisítő pillantást az újonnan érkezettnek, majd annyit mondott hideg, közönyös hangon – Nem kellene ennyire fennhordanod az orrod, meglehet, hogy egyszer még téged is arcul csap az élet. Remélem csak átutazóban vagy, mert itt rövidesen Te is csak egy leszel a sok senki közül – megváltozott hangszínétől a fickó kezében megállt a villa. Abban a pillanatban egyáltalán nem látszott a lányon, hogy be van csípve, sőt inkább vonzónak találta harcias fellépését. Epés megjegyzése szíven ütötte. Úgy érezte, ezzel a lánnyal nagyon kibabrálhatott valaki, hogy ilyen fiatalon ennyire cinikus és megkeseredett. Nem lehetett több 25 évesnél.

Megdöbbent arckifejezését látva a pultos csak legyintett egyet.

– Az építkezésre jött, vagy csak átutazóban van? – kérdezte fürkésző tekintettel. Ő nem lepődött meg a kinézetén, az évek alatt megszokta, hogy különösebbnél különösebb figurák fordulnak meg nála.

– Az építkezésre – válaszolta az idegen kurtán, majd kezet nyújtott – Vári Benedek.

– Akkor, valószínűleg gyakran fogunk találkozni, Rózsa Ferenc, Isten hozta. Ne vegye a szívére, majd megszokja, ez itt mindennapos. Ide járnak a munkások kiengedni a gőzt, és ez a lány, csak azért, hogy az apját idegesítse, minden este itt van, hogy heccelje őket. Istennő is lehetne, és mégis minden este alászáll a pokolba. Hinné, hogy valójában két diplomája is van? Jogász, meg még valami, azt nem is tudom pontosan.

– Hát nem, a viselkedése nem ezt árulta el. Kár érte, pedig van valami különleges kisugárzás a tekintetében. Gyönyörű lány, de Ő is csak egy elkényeztetett liba, aki apuci pénzén eljátssza, hogy bármit megtehet?

– Hát, nem egészen. Az igaz, hogy az apja itt a helyi nagykutya, de vele még Ő sem bír. Nem kér az apja pénzéből, saját lakása van, aminek a hitelét a keresetéből fizeti, Ő maga mondta. Egyébként azt mondják róla, nagyon tehetséges. A pletyka szerint az apját okolja az anyja tragédiájáért. Mióta elvesztette, minden lehetőséget megragad, hogy borsot törjön az apja orra alá. Az anyja öngyilkosságba menekült, amikor már nem tudta kezelni az alkohol- és gyógyszerfüggőségét.

Egyébként nem csoda, hogy nem egyeznek, ugyanolyan makacs, mint az apja. A lázadó természetét meg szerintem az anyjától örökölte. Az anyja volt a legszebb nő a városban. Fiatal korában sok férfiszívet összetört, de neki pont egy ilyen idiótához kellett hozzámennie, aki nem értékelte a szerencséjét – mondta a pultos múltba révedő tekintettel.

– Csak nem maga volt az egyik hódolója? – kérdezte Benedek, eleresztve egy mosolygós fintort, de a tulaj nem válaszolt, csak bólogatott búskomor tekintettel.

– Sajnálom, akkor magának rossz érzés lehet, hogy az imádott nő lánya, a szeme láttára teszi tönkre magát. Miért nem megy el, és kezd új életet valahol, távol az apjától?

– Senki se érti, mi tartja itt. Egyesek szerint bosszút akar állni az apján, amiért tönkre tette az anyja életét. De ahogy elnézem nap, mint nap, lassan magát teszi tönkre – mondta a pultos felhúzva a vállát, miközben törölgette a poharakat.

– Mi történt? – kérdezte Benedek, ha már valamikori érintettként, ilyen szókimondó volt vele. Úgy tűnt, elég jól ismeri a történetet.

– Az anyját annak idején kitagadták a szülei, amiért hozzáment egy senkihez, akkor még az volt.

Aztán gátlástalanul kihasználva pár ember könnyelműségét meggazdagodott. Feltört, egyre jobban forgatta a pénzét, és ahogy nőtt a befolyása, kezdte Istennek képzelni magát. A hatalom a fejébe szállt, a felesége helyett a kis nőcskéit vitte magával mindenhová és még csak nem is titkolta. Erre Ildikó, ahelyett, hogy elhagyta volna, belebetegedett és az italhoz nyúlt. Az sem segített, hogy Ildikó szülei egy rossz befektetés miatt földönfutók lettek, a férje meg végre elégtételt vehetett a sérelmein. Szegény nő, nem elég, hogy elfordultak tőle a szülei, nem tudta feldolgozni, hogy a férje is becsapta és kihasználta. Állítólag elvonón is volt, de nem segített rajta. Aztán egy nap, az éjszaka közepén ittas állapotban kiment a Duna partra. Az, hogy csak úszni akart, vagy eldobni az életét, nem derült ki, de gyanítom a második az igaz. Napokig keresték, de nem találták meg a holttestét.

Abigél csak 16 volt. Ennek már 12 éve, de látni rajta, hogy még nem tudta túltenni magát rajta –

ahogy mesélt, Benedek úgy érezte, megérti a lány viselkedését. Mindenki máshogy éli meg, ha fiatalon elveszti a szüleit, de igazán feldolgozni soha nem tudja, csak megtanulja elfogadni. A hiányérzet örökre megmarad.

– Sokfelé jártam a világban és sok hasonló történetet hallottam már, de mindnek ugyanaz a vége.

A bosszúra rámegy az élete, máris egy kiégett, megkeseredett ember, észre sem veszi és elpocsékolja a fiatalságát a semmire. Nem éri meg. A bosszú nem hozza vissza az anyját. Hátat kellene fordítania ennek az egésznek, és vissza sem nézni – mondta Benedek komor képpel, mint aki tudja, miről beszél. A pultos bólogatott mosolyogva.

– Igen, azt kellene! Ehelyett végignézhetjük, ahogy egy hercegnő a söpredék babája lesz és tönkreteszi a jövőjét.

– Van elfogadható szállás a környéken, valami csendes helyen, mert erre – mutatott a hangoskodó társaság felé – nincs szükségem.

– Persze, a Forrás, a Karát, vagy a Fogadó, de van több is, attól függ, milyenek az igényei. A táblák mutatják a belváros felé – közben elkészítette a blokkot a fizetéshez.

– Köszönöm, remek volt a vacsora, még biztosan találkozunk – fizetett és kiment, hátra sem nézve a zajos társaságra.

Útban az építkezés felé, figyelte a táblákat, milyen szálláshelyeket kínálnak, és megakadt a szeme az egyiken.

Nyugalomra vágyik?

Nálunk megtalálja!

Liget faházak

A pihenés oázisa

Befordult a csendes utcába, és a legvégén megtalálta a címet. Kis faházak a fasor árnyékában, csendes nyugalmas környezetben, hallatszott a madarak csicsergése és a lomb susogása. Azonnal tudta, erre van szüksége. Felhívta a táblán lévő számot, és perceken belül megjelent a tulaj a kulcsokkal és a kitöltendő nyomtatvánnyal. Csak egy faház volt szabad, megnézte, és ki is vette a szerződése időtartamára. Nem voltak luxuskörülmények, de a célnak éppen megfelelt, minden volt

benne, ami kell, hogy ki tudja pihenni magát az egész napos zaj után.

Reggel elment az építkezésre, hogy találkozzon az építésvezetővel és megbeszéljék a feladatait.

Amikor begurult a motorjával az irodaépület elé, minden közelben lévő munkás megállt egy pillanatra. Szokatlan külseje odavonzotta a figyelmet, megcsodálták a különleges mintájú, mélyen duruzsoló hangú járgányt. Nem mindennap találkozhatnak ilyen extrém külsejű motorral és motorossal. A tankról egy gyönyörű fekete jaguár nézett rájuk igéző tekintettel, ahogy sejtelmesen belesimult a grafitszürke vázba, mintha csak egy faágon lustálkodna.

Az irodában úgy néztek Benedekre, mint egy csodabogárra, amikor kereste az építésvezetőt.

– Milyen munkát keres, most csak segédmunkára keresünk munkaerőt – mondta a titkárnő.

– Már van munkám, köszönöm, mint mondtam, az építésvezetőt keresem – mondta higgadtan, bár bosszantotta a nő lekicsinylő tekintete, ahogy végigmérte. Válaszára a nő felállt és az igazgató feliratú ajtó felé mutatott. Bent két férfi volt, mindkettő az íróasztala mögött ült. Az egyikhez odalépett a titkárnő és kissé gúnyos hangon bejelentette.

– Bálint, ez az úr Önt keresi, bár nem árulta el milyen ügyben – aztán mosolyogva kiment.

Benedek odalépett a férfihoz, és kezet nyújtott.

– Üdvözlöm, Vári Benedek vagyok, mától szól a megbízásom Önöknél. Szeretném megnézni a munkaterületet, hol tartanak a munkálatokkal – a férfi határozottan meg volt lepődve, de a válaszán Benedek még inkább.

– Boldizsár Bálint – nyújtott kezet az építésvezető, majd folytatta – nem igazán értem, milyen megbízásról beszél, a héten nem vettünk fel senkit, mi a foglalkozása? – az építésvezető teljesen értetlen képet vágott, és bíráló tekintettel végig mérte.

– Mérnök vagyok, itt a megbízásom – nyújtotta felé a szerződést. Az építésvezető a kezébe véve, először Benedekre, majd a másik férfira nézett felháborodott tekintettel. Próbált higgadtan viselkedni.

– Én erről nem tudok semmit, biztos valami félreértés történt, nincs szükségünk mérnökre, van szakmérnökünk, aki felügyeli a munkálatokat. Sajnálom, hogy feleslegesen idefáradt – mondta visszaadva a megbízást Benedeknek, annak ellenére, hogy látta rajta a kollégája aláírását és pecsétjét. Erre a szobában lévő másik férfi felállt és odalépett hozzájuk.

– Üdvözlöm, Simon Tamás vagyok, velem beszélt telefonon. Én küldtem a megbízást. Nincs semmilyen félreértés, a szerződés él, már vártam, hogy megérkezzen – kezet nyújtott és mosolyogva folytatta – mehetünk, megmutatom, hol tartanak a munkálatok. Van már szállása? – kérdezte ügyet sem vetve Bálint negatív viselkedésére.

– Igen köszönöm, tegnap este érkeztem – válaszolt kedvesen, de nem tudta figyelmen kívül hagyni az építésvezető megdöbbent, szúrós tekintetét.

– Elmondanád, mi folyik itt, miért nem szóltál, hogy új embert vettél fel? Tudtommal van mérnökünk, és ezt egyébként is először velem kellett volna egyeztetned! – szólt az építésvezető

arrogáns hangon Tamáshoz, figyelmen kívül hagyva, hogy illetlenség a vendég jelenlétében hangot adnia a nemtetszésének.

– Nem, nem kellett volna. Jogomban áll független szakértőt igénybe venni, ha úgy ítélem meg, hogy szükség van rá, elvégre Én vagyok a projektgazda. Vári Úr a legjobb a szakmában, és nekünk

pont rá van szükségünk. Nincs idő totojázni, április közepe van, le vagyunk maradva, és nekem nincs szükségem szakbarbárokra – mondta higgadt hangon, majd ügyet sem vetve kollégája villámokat szóró tekintetére, invitálta Benedeket a kijárat felé. Éppen kifelé tartottak az épületből, amikor benyitott a lány az esti éttermi incidensből. Benedek csodálkozó tekinteténél csak a lány megdöbbenése volt nagyobb. Egyikük sem tudta, mit keres ott a másik. A lány szemében látszott, hogy zavarban van az este történtek miatt. Köszönt Tamásnak, és megkérdezte, bent van-e az apja, mire Benedek rájött, hogy Boldizsár Bálint az apja. Tehát, Ő a helyi nagykutya, ahogy a pultos mondta a Vasmacskában.

– Igen, bent van Bálint. Mielőtt bemész, engedd meg, hogy bemutassam az új mérnök kollégát, Vári Benedek. Vári Úr, Ő Boldizsár Abigél a jogászunk. Abigél megilletődve kezet nyújtott, nagyon zavarban volt. Mondott volna valamit, de visszafojtotta és csak köszönt, mintha most látták volna egymást először. Benedek látta a bizonytalanságot a szemében, ezért belement a színjátékba és csak köszönt illedelmesen.

Az építkezés bejárása után Simon Tamás megkérte Benedeket, hogy a kapott tervdokumentáció és a munkaterület szemrevételezése alapján értékelje a látottakat. A következő munkaértekezleten mondja el a véleményét és tegye meg a javaslatait a folytatással, és az esetleges változtatásokkal kapcsolatban. Benedek látva a valóságot a telefonban felvázoltakkal szemben, megállapította, nem lesz könnyű dolga. Nem erre számított. Az építésvezető és a projektgazda között lévő tapintható feszültség láttán, kezdett összeállni benne a kép, miért nem értenek egyet az ő szakértői felkérésével kapcsolatban. A véleményét mindig és mindenhol a tények és a realitások határozták meg, soha nem állt senki mellé pusztán érdekből. Csak a megvalósíthatóságot tartotta szem előtt a szabályok betartásával. Ez a tény pedig nem csak a hírnevét alapozta meg, sokszor nehéz helyzetekbe is sodorta. Eddigi tapasztalatai azt igazolták, hogy az igazságot sokszor próbálják elkendőzni az anyagi érdekek előtérbe helyezése miatt.

Az első napok döcögősebbre sikerültek, mint remélte, de azért sikerült elmennie borbélyhoz is.

Úgy gondolta, változtatnia kell a megjelenésén, hogy komolyan vegyék, nem akarta fokozni az építésvezető ellenszenvét, amit megismerkedésük pillanatától táplált iránta. Sokfelé megfordulva tapasztalatból tudta, hogy a szimpátia ilyen fokú hiánya mennyire alá tudja ásni a konszolidált munkakapcsolatot, és milyen károkat tud okozni.

Este a Vasmacskában felüdülés volt számára, amikor a tulaj örömmel köszöntötte, mint visszatérő

vendéget, annak ellenére, hogy a fizimiskája megváltozott az előző estékhez képest. Már első

alkalommal szimpatikusnak találták egymást, talán ez lehetett az oka, hogy olyan közvetlen és őszinte volt vele a helyi viszonyokat illetően.

A rexasztal körül ugyanaz a hangoskodó társaság múlatta az időt, mint majd minden este. Így Benedek már nem is csodálkozott a tulaj első esti megjegyzésén. Amíg elkészült a vacsorája, Ferenccel beszélgetetett a pultnál. Érdeklődött, sikerült-e beilleszkednie, hogy érzi magát, meg hasonlók. Aztán elvonult az egyik csendes sarokba.

Még félig sem végzett az evéssel, amikor belépett Abigél. Ez alkalommal is gyönyörű volt, mint amikor először meglátta. Gesztenyebarna haja laza csigákban omlott a vállára. A téglavörös kiskosztüm kiadta hibátlan alakját. Igazi üdítő látvány volt, a kissé vegyes társaság miatt lebujjá silányuló fogadóban. Leült a bárpultnál, ügyet sem vetve a mögötte megjegyzéseket tévő, hangoskodó társaságra. A tulaj kérdezés nélkül elébe tette a szokásos italát, egy pohár vodka-narancsot. Alig kortyolt bele, amikor észrevette Benedeket a félhomályban. Először csak méregette megváltozott külsejét, a hosszú haj után tüsi frizura, szakáll helyett borosta, tetszett neki a változás.

Tétovázott kicsit, majd fogta az italát és odament hozzá.

– Szia! Zavarhatlak egy pillanatra? – kérdezte bizonytalan hangon. Az előző, spicces állapottól kissé gátlástalan, kacérkodó lányra most rá sem lehetett ismerni.

– Foglalj helyet! – Benedek közönyös képpel válaszolva folytatta az evést.

– Alig ismertelek meg rövid hajjal, szakáll nélkül, jókora változás az előzőhöz képest, de nem is ezért jöttem ide. Csak szeretném megköszönni, hogy nem buktattál le az irodában, és a múltkori viselkedésemért is elnézést akarok kérni. Nem tudom mi ütött belém, igazából nem ilyen vagyok, nem szoktam ilyen lehetetlenül viselkedni. Kicsit többet ittam a kelleténél – Abigél zavarban volt, alig tudott Benedek szemébe nézni. Szégyellte magát, a legrosszabb pillanatában találkoztak, és nem akarta, hogy az első benyomása alapján rossz véleménye legyen róla. Maga sem értette, miért fontos neki, hogy ez a számára teljesen idegen férfi mit gondol róla, de sajátos megjelenése és modora ellenére jobban vonzotta, mint addig bárki.

– Nem kell bocsánatot kérned, a Te dolgod hogy élsz. Nem ismerlek, semmi közöm hozzá mennyit iszol és ahhoz sem, kikkel barátkozol. Nem tisztem megítélni, mit miért teszel – közömbös válaszán Abigél teljesen kiakadt.

– Igazad van, nem tiszted, de mégis ezt teszed. Elítélsz, pedig nem is ismersz. Fogalmad sincs az életemről! – felháborodva felállt az asztaltól és indult az ajtó felé, még az italát sem vitte magával. A rexasztal körül álló férfiak röhögve ugratták, egyértelmű volt a viselkedésükből, hogy provokálják.

– Mi van kislány kikosaraztak? Gyere velünk, majd mi elszórakoztatunk! – Abigél feléjük nézett, egy gúnyos mosoly kíséretében legyintett egyet, és válaszra sem méltatva őket kiment az ajtón. A fiuk összesúgtak a rexasztal fölött, aztán mind az öten utána mentek. A tulaj, látva, hogy Abigél elment, bosszankodva mondta, inkább csak magának, hogy még ki sem fizette az italát, mire Benedek felajánlotta, számolja az Ő számlájához. Ferenc csak legyintett, hogy nem szükséges, majd megjegyezte, nem érti, miért jó ennek az okos, értelmes lánynak, hogy így elpocsékolja az életét ebben a porfészekben.

– Előbb vagy utóbb történik valami, amitől megjön az esze. Egyébként meg az Ő élete – jegyezte meg Benedek, de közömbös válasza ellenére furcsa érzést keltett benne a tekintete, ahogy rá nézett, amikor elnézést kért tőle. Mélyen érintette, és gondolkodóba ejtette. Kérte a számlát és elköszönt.

A motorjához érve különös zajra lett figyelmes. Az étterem melletti parkolóból jött, mintha egy halk női sikolyt és dulakodásra utaló hangfoszlányokat hallott volna. Elindult a hangok irányába és közben feltűnt neki, hogy Abigél furgonja, amivel az építkezésen látta aznap, még mindig a parkolóban állt. Ahogy kiért az épület takarásából, látta, hogy az öt srác a fogadóból, molesztálja, és egymás kezébe lökdösi a lányt. Abigél próbált ellenkezni, de az egyik srác hátulról lefogta a karját és befogta a száját, nehogy kiabáljon. Benedek rájuk kiáltott és rohant, hogy segítsen a kapálódzó lányon. A fiúk egy pillanatra megtorpantak, ezt kihasználva Abigél a vele szemben álló erőszakoskodó fickót ágyékon rúgta, amitől az fájdalmában felordítva összerogyott. A másik erőszakoskodó a lány vakmerőségén feldühödve, nekirontott. Ököllel arcon csapta, amitől elvesztette az egyensúlyát és elesett. Benedek az elsőt, akit elért gyomorszájon, egy másikat állon vágott. Ettől aztán az utolsó kettő elszelelt ijedtében.

Benedek fel akarta segíteni a lányt, de nem volt magánál. Egy vérző seb volt a halántékán, valami felsérthette, amikor elesett. Megpaskolta az arcát, próbálta magához téríteni, de nem reagált. Az ölébe vette, betette a furgonba, majd visszament a vendéglőbe, hogy szóljon a tulajnak mi történt és megkérje, nézzen rá néha a motorjára.

– Tudtam, hogy előbb vagy utóbb történik valami baj, ezek napról-napra egyre jobban hergelték

egymást. Jól móresre kellene tanítani a sok senkiházit, öten egy szegény lány ellen – mondta a vendéglős a fejét ingatva.

– Beviszem a kórházba, jobb, ha megnézi egy orvos a sebét, az is lehet, hogy agyrázkódása van.

Holnap jövök a mociért, addig néha nézzen rá, ha megkérhetem! – szólt vissza Benedek, miközben beszállt az autóba.

– Rendben, hátul jó helyen lesz, ne aggódjon! – nyugtatta meg a tulaj, majd intett és visszament az étterembe.

Abigél megúszta egy enyhe agyrázkódással, és három öltéssel. Beverte a fejét egy éles kőbe, és az ütéstől elájult. Kapott fájdalomcsillapítót és infúziót, reggelig magához sem tért. Amikor kinyitotta a szemét, első pillanatban azt sem tudta, hol van, és hogy került oda. Aztán meglepődve tapasztalta, hogy az ágya melletti széken Benedek alszik. Próbálta felidézni, mi történt mielőtt elájult. Néhány foszlány beugrott, többek közt az a pillanat, amikor meghallotta Benedek kiáltását és meglátta, ahogy rohan a segítségére. De aztán az egyik srác úgy állon vágta, hogy elesett és képszakadás.

Ezek szerint Benedek hozta be a kórházba, de vajon miért maradt itt vele? Nem értette, olyan közönyösen reagált eddig a közeledésére. Sajgó feje ellenére, melegség öntötte el a szívét, ahogy meglátta. Egy pillanatra eljátszott a gondolattal, hogy összetartoznak, és azért van ott, mert aggódik érte. Nézte az alvó férfit, most észrevétlen megfigyelhette a vonásait, a legapróbb homlokráncaitól kezdve, csinos bajuszán és száján át a borostás álláig minden apró részletet megnézett. A szája szinte bizsergett, annyira vonzónak találta. Benedek, mintha érezte volna magán égő tekintetét, kinyitotta a szemét.

– Régóta ébren vagy, hogy érzed magad? – kérdezte nagyot nyújtózva.

– Kösz, kicsit még sajog a fejem és szédülök, de jól vagyok. Mi történt, miután elestem, nem emlékszem semmire – Abigél fogta a fejét, bizonytalan mozdulatokkal próbált felülni, de visszakozott, mert úgy érezte minden imbolyog körülötte. Zavarban volt, kicsit elvörösödött, rajtakapva érezte magát, amiért figyelte.

– Ezt még nem kellene erőltetni, jól vagy, hívjam a nővért? – aggodalmaskodott Benedek.

– Nem, nem kell, nincs semmi baj csak kicsit megszédültem. Elmondod mi történt? – kérdezte Abigél fürkésző tekintettel, remélve nem keverte nagy bajba megmentőjét.

– Mire odaértem, már a földön voltál, azt sajnos nem tudtam megakadályozni, de kettőt elintéztem. A másik kettő addigra elszelelt, egyet meg Te magad terítettél le. Mondanom sem kell, vagány húzás volt tőled, öt fickóval szemben. Bátor lány vagy, de vakmerő is egyben. Ez sokkal rosszabbul is elsülhetett volna, azt ugye tudod? – Benedek dorgáló tekintetétől Abigél megszégyellte magát, mint egy kislány.

– Igen tudom. Köszönöm, hogy közbeavatkoztál és a segítségemre siettél. Azok után, ahogy veled viselkedtem, semmi okod nem volt rá. Megkérdezhetem, miért maradtál itt?

– Úgy gondolom, a viselkedésed ellenére sem érdemelted, hogy így bánjanak veled azok a fickók, akármi is az ok, amiért provokáltad őket. Igazad volt, amikor azt mondtad, nincs jogom ítélkezni feletted – miközben Benedek elmondta, amit akart, felállt, nem akart tovább zavarni.

– Várj, még nem mondtad, miért maradtál itt velem – vágott közbe Abigél kérlelő tekintettel a válaszra várva.

– Tudni akartam, mennyire súlyos az agyrázkódásod, emlékszel-e mi történt, mielőtt bejelentést teszek a rendőrségen. Biztosan be fognak jönni hozzád, hogy kikérdezzenek, addigra remélem, jobban leszel – mondta elengedve egy biztató mosolyt, hogy kicsit erőt adjon a rá váró kellemetlen szituáció előtt.

– Nem akarom, hogy a rendőrségre menj. Nem akarok bejelentést tenni, kérlek, hogy Te se tedd!

– Abigél kétségbeesett tekintete megdöbbentette Benedeket.

– Miért nem akarod, hogy felelősségre vonják azokat a gazembereket. Hagynád, hogy nyugodtan garázdálkodjanak tovább, és ha máskor is megtámadnak, vagy más lányokat is molesztálnak? –

Benedek szemrehányó tekintetétől Abigél kezdte kellemetlenül érezni magát.

– Én tehetek az egészről, ha nem provokáltam volna őket, akkor ez az egész meg se történt volna.

Ha bejelentést teszek, azzal magam is lejáratom, és téged sem akarlak kellemetlen helyzetbe hozni –

szabadkozott Abigél lesütött szemekkel.

– Az lehet, hogy provokáltad őket, de ez akkor sem mentség arra, amit tettek. Egy férfi sem használhatja ki a testi erőfölényét egy nővel szemben, nemhogy öt. Ezt nem lehet annyiban hagyni, és nem is fogom. Én is ott voltam, láttam mit műveltek veled. Gondolj arra, mi történhetett volna, ha nem érek oda időben, vagy ha senki nem jár arra. Szerinted akkor is megúsztad volna ennyivel?

– Tudom, hogy igazad van, de kérlek, ne menj a rendőrségre, nem szeretném, ha mindenki erről beszélne. Ez egy kisváros, itt semmi nem történhet anélkül, hogy másnap ne tudjon róla mindenki.

Biztos már meglógtak és többet be sem mennek dolgozni, de ha nem így lenne, akkor az Apám azonnal kirúgja őket, már biztos mindenről tud. Mindenhol vannak besúgói. Csodálom, hogy még nem küldte utánam valamelyik csatlósát. Nem akarom, hogy Te is belekeveredj. Az Apám itt a kiskirály, semmi szükség rá, hogy miattam rád szálljon.

– Azt hiszem, ezzel elkéstél, a közreműködésed nélkül is utál. Apád már az első napomon tudtomra adta, hogy nem látja értelmét az ittlétemnek. A jelenlétemben közölte Simon Tamással, hogy nem ért egyet a szakértői felkérésemmel. Ha rajta múlt volna, véget ért volna a megbízásom, mielőtt betettem a lábam a munkaterületre – jegyezte meg Benedek cinikus fintorral a szája sarkában.

– Akkor szerencse, hogy nem rajta múlt. Bele is van kékülve, hogy ebben a projektben nem ő a megmondhatója mindennek, kénytelen elfogadni Tamás döntéseit és így a Te döntéseidet is. Nem mindennapi figura vagy, de örülök, hogy itt vagy és kicsit felkavarod az állóvizet – mondta Abigél huncut mosollyal.

– Hát Te sem egy átlagos lány vagy, azt meg kell hagyni. Úgy látom, az állóvíz itt nélkülem is fel van kavarva, gondoskodsz róla. De nem csak Te okozol fejtörést az öregednek, hanem Tamás is. Úgy tűnik, nem árulnak egy gyékényen, kicsit puskaporos volt a hangulat az irodában. Azt viszont nem értem, miért hagyod futni a gazfickókat, ha szerinted már mindenki tud mindent. Ennek mi értelme van?

– Egyszerűen nem szeretném, hogy belekeveredj. Rád sem vetne jó fényt, hogy egy ilyen ügy kapcsán szerepel a neved egy rendőrségi jegyzőkönyvben, és rám sem. Munkajog a szakterületem, tudom, miről beszélek. A következő megbízatásodnál már ez is szerepelne a szakmai háttéranyagodban. Ezt semmiképpen nem engedhetem – úgy tűnt Abigélnek, hogy sikerült meggyőznie Benedeket, felejtse el a történteket.

– Rendben, ha ragaszkodsz hozzá, legyen, ahogy szeretnéd. Ettől függetlenül, nem látom

értelmét, hogy ilyen helyzetekbe sodrod magad, csakhogy apádat bosszantsd, mert erről van szó igaz? – Benedek nem bírta magában tartani véleményét, bosszantotta, hogy elpocsékolja a legszebb éveit egy hiábavaló bosszúra.

– Igen, igaz. Eleinte még éreztem is némi elégtételt, amikor azt láttam, hogy feldühíti a viselkedésem, de már rájöttem, hogy csak annyiban érinti, hogy neki kell eltakarítania utánam, nehogy a hírnevén csorba essen. De az, hogy valójában miért csinálom, mit érzek, miért lázadok, az nem érdekli és soha nem is érdekelte. Nem is értem, miért mondom el ezt neked, még soha senkinek nem beszéltem erről – mondta fátyolos tekintettel. Benedek érezte, hogy túl mélyen belenyúlt a magánszférájába, úgy gondolta, jobb lesz elbúcsúznia.

– Sajnálom, ha indiszkrét voltam, nem akartalak zavarba hozni és bírálni sem. Elfogadom a döntésedet, és a legjobbakat kívánom. Az autód lent áll a parkolóban, a kulcsait a fiókba tettem, de jobb lenne, ha valaki érted jönne. Vigyázz magadra, szia – miközben elbúcsúzott látta Abigél könnyes szemén, hogy mindjárt elsírja magát. Nem akarta még kellemetlenebb helyzetbe hozni. Maga sem értette miért, de nagyon vonzónak találta ellentmondásos viselkedése ellenére.

– Szia, köszönöm a megértésed és a segítséged. Te is vigyázz magadra – miután Benedek kiment a szobából, Abigél nem tudta tovább tartani magát, kisírta magából a felgyülemlett feszültséget.

Épphogy kicsit megnyugodott, megjelent az apja, nem rejtve véka alá felháborodását, amiért megint zűrös ügybe keveredett.

– Ugyan Apa, ez is csak három napig lesz érdekes, azután a kutya se törődik vele, mi történt. Bár téged most sem az érdekel, velem, mi történt, csak az, hogy kompromittáltam a neved. Egyébként kitől tudod, valamelyik kémed jelentette?

– Nem mindegy? Elegem van már a szeszélyeidből, a dorbézolásaidból. Állandóan csak utánad takarítom el a káoszt, ami körülvesz. Nem gondolod, hogy ideje lenne felnőttként viselkedned és felelősséget vállalnod a tetteidért? Kicsit unalmas már a Te korodban a lázadás, nem gondolod? –

kérdezte Bálint kissé gúnyos, de inkább kioktató stílusban.