Table of Contents

Title Page

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2021

I.

II.

III.

IV.

V.

VI.

VII.

VIII.

IX.

X.

XI.

XII.

A BORÍTÓT A DIGI-BOOK KIADÓ TERVEZTE

Forró Pál

HALKULÓ VÁGYAK

BUDAÖRS, 2021

DIGI-BOOK MAGYARORSZÁG KIADÓ

www.digi-book.hu

ISBN 978-963-559-386-6 EPUB
ISBN 978-963-559-387-3 MOBI

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2021

első kiadás:
1920 körül

a borító 1900. körüli Cattleya orchidea
festmény részletének felhasználásával készült

Az e-kiadás szerzői jogi megjegyzései

Ennek az e-könyvnek a felhasználási joga kizárólag az Ön személyes használatára terjed ki. Ezt az e-könyvet nem lehet ismételt értékesítésre továbbadni, sem továbbértékesíteni; nem lehet többszörözni és tilos más személynek továbbadni! Ha szeretné ezt az e-könyvet más személyekkel is megosztani, kérjük, hogy minden további személy számára vásároljon újabb példányokat. Ha Ön úgy olvassa ezt az e-könyvet, hogy azt nem vásárolta meg, vagy nem az Ön személyes használatára lett megvásárolva, úgy kérjük, hogy küldje azt vissza a http://www.digi-book.hu címre és vásárolja meg ott saját példányát. Köszönjük, hogy tiszteletben tartja ennek a szerzőnek és kiadónak a fáradságos munkáját.

I.

… január 25.

Klárikám,

ha tudnád, hogy milyen álmos vagyok! Ne gondolj, kérlek, semmi romantikára, nem éjfélkor írom ezeket a sorokat, ellenkezőleg, délelőtt 11 órakor, de az éjszaka, azaz inkább hajnalban, micsoda mulatság volt! Egy héten belül ez már a harmadik. Hidd el, a mi életünk sem fenékig tejfel, mert már úgy szeretném egyszer alaposan kipihenni magamat és valami komoly dologgal is foglalkozni. Amikor ráérek gondolkozni (öltözködés közben, vagy amikor fürdőm), szemrehányást teszek magamnak, amiért hetek óta nem olvastam egy sort sem, nem hallgattam komoly szakelőadásokat festészetről, zenéről, vagy akármiről. Mindezt most ifjú emberek elmés csevegései pótolják az esténkint változó színterű szalonokban... Milyen furcsa férfiak! Mindenhez értenek, mindenről tudnak néhány káprázatos paradoxont és szemtelen fölényességet mondani és mindent a... flörttel végeznek! Klárikám, én olyan kábult vagyok és... már nem tudok felháborodni! Hiszen emlékszel előbbi leveleimre. Nagyon furcsa érzés volt, mikor én, a bölcsész kisasszony, a művészettörténelem doktora, először kényszerültem megtanulni a shimmyt és a különféle szteppeket. Mondhatom, volt olyan nehéz, mint a reneszánsz korabeli szobrászat története. Egyáltalában nem bizonyultam tehetséges tanítványnak. És vadóc voltam... goromba és szögletes. Még nagyon büszke voltam a doktori címemre és azt hittem, hogy ezt bizonyos méltósággal kell viselnem. Csak az úgynevezett komoly fiúkat kerestem. Jaj, kérlek, hová fújták el már mindezt azóta! Ezekben a pesti szalonokban nem tisztelnek senkit és semmit. Éppen úgy kezeltek, mintha én is afféle ábrándos, érzelmes regényeket olvasó libácska lennék, akinek egyetlen célja: férjhez menni! Mintha monomániákusok lettek volna, egyik sem tudott és egyik sem akart másról beszélni, mint a szerelem különféle elméletéről, amiben én csakugyan buta vagyok és így a helyzet az volt, hogy a többi lányok, akik pedig nálam sokkal műveletlenebbek, sokkal elmésebbeknek tűntek föl és én valósággal a Hamupipőke szerepét játszottam. Hát ezt még sem tűrhettem. Azért, mert valaki doktorkisasszony, nem veszítette el a hódításhoz való jogát, különösen, ha olyan csinos, mint én vagyok! Ne haragudj, amiért ilyen elismerő véleménnyel vagyok magamról, de éppen a Te kényeztető és biztató leveleid bátorítanak fel erre. És hát én is elkezdtem flörtölni...! Tudod, az élet egészen kegyetlen és furcsa. Valahogyan kipofozza az emberből a rajongást és idealizmust. Be kellett látnom, hogy a diplomámnak csak addig volt igazán értéke, ameddig meg nem szereztem. Ameddig különböző lelkes álmokat fűzhettem hozzá, amíg tanultam, gyötrődtem érte. De, amikor az enyém lett, egyszerre úgy éreztem, hogy megcsalt. Kenyeret nem ad, mert hiszen elhelyezkedni majdnem lehetetlen és különben is én, aki úgynevezett jómódú szülők gyermeke vagyok, nem is tudnék megélni a tanári fizetésből. (Azt hiszem, hogy a szegény szülők gyermekei sem igen tudnak.) Viszont sok mindentől fosztott meg. Így például határozottan naiv vagyok. Csodálkozol ezen? Hidd el, magam is meglepődtem, amikor észrevettem. Mert persze elméletileg mindent tudok, de a többi lánynak gyakorlati ismeretei vannak. Ők nemcsak könyvből ismerik a férfiakat, mint én, hanem az életből. Voltak már csalódásaik, szerelmeik, apró regényeik. Én azonban folytonos zavarban vagyok. Nincsenek úgynevezett női-taktikáim, mindig őszintén beszélek, megmondom, ha nem tetszik valami és mert ilyesmi gyakran fordul elő, lassankint az a hírem támadt, hogy gőgös és hencegő teremtés vagyok, akivel nem érdemes foglalkozni.

Szerencsére időközben mégis csak ragadt rám is valami a flörtölés tudományából és így lassankint megtanultam, hogy a teáscsésze s a szendvics között a Goya vagy Rembrandt képeiről szóló tudományos vita éppen úgy a szerelem tereire csúszik át, mint a filharmonikus hangversenynek vagy egy új színdarabnak a kritikája. Kezdték észrevenni, hogy mégis csak nő vagyok és... Klárikám, most egy rémes gyónás következik, ez nem is volt olyan rossz. Előtted nem hazudhatom, mert osztálytársak voltunk és így úgy is tudod, hogy huszonnégy éves vagyok, igen, a polgári törvénykönyvbe iktatott nagykorúságom elérése idején lettem érzelmeimben kiskorú és most kezdem élni bakfiséveimet! Klári, ülj le és kapaszkodj meg a karosszékedben: nékem szerelmeim vannak! Belém szerelmesek, legalább öt szerelmi vallomást könyveltem el két héten belül. Minthogy műtörténész vagyok, lehetőleg híres festők modelljeihez hasonlítanak. Már az olasz iskola valamennyi nagymesterének madonnájához hasonlítottak. Tegnap szerencsésen áttértünk a XVII. század flamand mestereire és Rubens ecsetjére méltónak találtak. Ezt kérlek, Tass Géza mondta, a textilkereskedő, akiről már megírtam neked, hogy nagyon csapja körülöttem a szelet. Egy kicsit gúnyosan néztem rá. Nem szeretem, ha nagykereskedők még a művészethez is akarnak érteni. Hallatlan ezeknek az embereknek a mohósága. Nem elég, hogy a pénzükért mindent megszerezhetnek, ami szépet és nagyszerűt csak nyújthat az élet, tetejébe még a tudományt is kisajátítanák. Súlyt helyeznek arra, hogy őket finom lelkű, érzelmes lényeknek tartsák, akik a főkönyvön kívül eső magasabb rendű világban is otthonosan mozognak, sőt a Múzsákkal tartanak közvetlen összeköttetést. Az sem lepne meg, ha Tass úr elárulná, hogy titokban novellákat, vagy verseket ír. A legrokonszenvesebb tulajdonsága, hogy elhalmoz Gerbeaud-cukorkákkal és minden szenzációs premierre van véletlenül egy jegye, melyet felajánl nekem. Érdekes megfigyelni, hogy mennyire féltékeny Jánosra! (Tudod, ez egy nagyon kedves barátom. Elmés, kitűnő táncos és hallatlanul szemtelen, de persze csak addig a határig, ameddig az illendőség és én megengedjük.) Tegnapelőtt a korzón sétáltam Jánossal, amikor szembekerül velünk Tass. Már ez is különös, nemde? Mert mit keres egy kereskedő délben fél egy órakor a korzón? Egészen bizonyos, hogy engem itt kémlelni. Mikor meglátott, olyan zavarba jött, mint egy gyermek, pedig hát számíthatott erre a találkozásra. Láttam rajta, hogy csupa dühös féltékenység, pedig mondd meg kérlek, mi van abban, ha fényes nappal, ezernyi ember szemeláttára sétálunk valakivel! Még ha Budán, délután hat órakor történik ez a találkozás valamelyik tabáni kis utcában, hát nem mondom, ez már szerelem! De a korzón? Azt hiszem, ez az egyetlen hely, ahonnan a szerelmet a flört már régen és örökre száműzte. Bár, mégis, hm, lehet benne valami, a János például mintha mégsem lenne olyan szemtelen, mint a zsúrokon volt, vagy legutóbb a Szentgáthy műtermének avatóestélyén. (Erről még fogok írni. Képzeld, modellek is voltak jelen, igazi, erkölcstelen kis modellek, akik rémesen megbotránkoztak az úrilányok viselkedésén és egyenkint megszöktek.) Te Klári, ez egy egészen különös, furcsa érzés. János szerelmes belém. Pedig ennél léhább és csapodárabb férfit még képzelni sem tudsz. Casanova szerény kezdő hozzáképest. A korzón minden második asszony megvetéssel fordul el tőle, mert ő is azok közé tartozik, akiket János faképnél hagyott. És ez a nagy nőhódító szerelmes belém. Te most gúnyosan mosolyogsz és azt mondod, hogy micsoda öntelt, hiú teremtés vagyok, minden férfiről azt hiszem, hogy szeret engem. De ez egészen komoly ügy. Már a többi fiúknak is feltűnt és csipkelődve célozgatnak erre a szerelemre. De még ha a fiúk nem is szólnának, okvetlenül észrevenném a barátnőimen, akik a legepésebb módon hagynak el egymás után, mert amint mondják: kacér és önző viselkedésemmel minden férfit csak magamnak szeretnék lekötni. Ez a »Minden« férfi természetesen János, akit valamennyien irigyelnek tőlem. Nagyon csinos fiú, különös báj és biztonság jellemzik. Mulatnál, ha végig hallgatnád egyszer, milyen könnyedén szereli le a leggőgösebb asszonyokat is. A szemükbe mondja a legnagyobb gorombaságokat, amelyekért más embert ki szoktak dobni. De ő ezt olyan kedvességgel teszi, hogy lehetetlen haragudni rá.

Engem nagyra becsül, azt mondja, az egyetlen nő vagyok, akivel el tudná képzelni az életet... A szemébe nevettem és azt mondtam: én pedig azt hiszem, maga az egyetlen férfi, akihez sohasem mennék feleségül! És ez igaz is, Klári. Tudod, azt még el tudnám képzelni, hogy János a házibarát szerepét töltse be. Ez az ember egyenesen arra született, hogy a nők életében a kellemes perceket képviselje. De férjnek? Nem, az lehetetlen. Vagy azt hiszed, hogy a szerelem megváltoztatná? Hogy éppen az ilyen emberek, akik már sokat szerettek, lesznek a legnyugodtabb otthonülő férjek? Ne érts félre szívem, ezt csak úgy elméletileg kérdeztem, mert nem is gondolok arra, hogy a János felesége legyek. Ezt megmondtam Tassnak is, aki az éjszaka egy alkalmas pillanatban felelősségre vont, hogy miért járok olyan sűrűn Jánossal? Én egész méltóságommal utasítottam vissza ezt a magánügyeimbe való illetéktelen beleavatkozást, mire azt mondta, hogy ő szeret engem és neki kötelessége, hogy vigyázzon rám! Azt válaszoltam, hogy ez nagyon kedves tőle, de én egyáltalában nem kérek ebből a gyámság alá helyezésből és megnyugtathatom, hogy nem leszek a János felesége. Képzeld, azt felelte erre, hogy azt úgy is tudja, mert János nem az az ember, akinek komoly nősülési szándékai vannak, ellenben! És kimondta, igen, Tass úr a szemembe vágta, hogy János csak azt szeretné, ha a barátnője lennék!