Tartalomjegyzék

Bevezető

A zsidó vallás

Hinduizmus

Taoizmus

Buddhizmus

Kereszténység

Ateizmus

Iszlám

Spiritualitás

Összegzés

PÁL SÁNDOR EDE

VILÁGUNK SZELLEMI HÍDJAI

ATEIZMUS, SPIRITUALITÁS, VALLÁSOK ÉLETTÖREDÉKEKKEL

Könyv Guru

Budapest, 2026

A legfontosabb világvallások, valamint a spiritualitás és az ateizmus különböző irányzatainak lényege tárul fel ebben a kötetben személyes élményeken keresztül. Ezek a szerző által gondos munkával gyűjtött, különleges élettörténetek hiteles betekintést nyújtanak a különböző hitű emberek belső világába. A könyv célja, hogy ezzel hidat építsen az eltérő világnézetű emberek között.

BEVEZETŐ

Miért született meg ez a könyv? Miről lesz benne szó?

Életünk során nagyon lényeges tudásokat, ösztönzéseket kapunk öröklődéssel, oktatással, neveléssel, cselekedeteinkkel, tapasztalatainkkal családunktól és tágabb környezetünktől, amely tényezők aztán tudatosan vagy éppen tudhatatlanul befolyásolják életünket, hatnak sorsunkra. Meghatározó tényező lehet választott és örökölt vallásunk, spirituális viszonyulásunk vagy éppen tudományos nézeteink összessége, illetve az ezzel összefüggő ateista és nem ateista szemléletünk is.

E mű arra tesz kísérletet, hogy időrendben áttekintse a jelenben még működő és emberekre ható legfőbb vallásokat, spirituális irányzatokat és ateista elveket, álláspontokat. Az időrend viszonylagos, mert egyes vallásoknak tudományosan bizonyítható kezdőpontjuk van, míg más irányzatnak, tradíciónak, pl. a taoizmusnak tanítói a fellelhető bizonyítékoknál korábbi időben jelölik meg annak indulását.

Akárhogy is szemlélem a különböző szellemi utak kezdetét, folyamatát; a hitek, vallások vagy éppen a filozófiai megközelítések követőinek valamiképpen egyenrangúan kellene hordozniuk azt a tudást, tradíciót, melyben lelkük megnyugvásra talál.

Egy globalizálódó világban szükség van gondolati sokszínűségre. Ezért törekszem arra, hogy minél tömörebben bemutassam a különböző szellemi utak történetét, hagyományait, kulturális és közösségi értékeit.

Hiánypótlónak gondolom ezt a munkát, hiszen a vallásokról születtek már átfogó írások, különféle módon és feldolgozásban. De olyan még nem készült ezen az íráson kívül, amely a vallásokat kiegészíti az ateizmussal és a spirituális irányzatokkal, amelyeknek a mai világban szintén komoly hatásaik vannak. Valamennyi irányzat eseményein, szent közösségi ünnepein személyesen is részt vettem, kulturális helyszíneiken időnként magam is megfordultam, tehát a leírtak nem csupán forrásmunkákon alapulnak. A különböző szellemi utak igaz, hiteles élettörténetekkel vannak alátámasztva, amelyek megvallói megtartják titkosságukat, csupán nevük kezdőbetűi jelzik kilétüket. Vannak közöttük hazánkban és külföldön élők is.

***

Könyvemben ötvenhét ember beszél önmagáról, vallja meg hitét, személyes titkait, számol be legfontosabb élményeiről. Célom az, hogy érzékeltessem: valamennyiünket egyedi belső hitvilág, életelvek és életcélok vezérelnek. Attól lesz félelmetesen nagyszerű egy-egy társadalom és egy-egy emberi közösség, hogy mindezek ellenére képesek vagyunk megfogalmazni és követni közös elveket és célokat, és azok mentén együttműködni.

A szerző

A ZSIDÓ VALLÁS

Ismertetése nyolc életúttal; ortodoxok, neológok, reformerek – közöttük külföldi, valamint vallását elhagyó is

A világ egyik legősibb és legismertebb monoteista vallása több mint háromezer éves. A három ábrahámi vallás (zsidó, keresztény, iszlám) egyike. A zsidó vallás az egyetlen, mindentudó, mindenható és mindenütt jelenlévő Istent, Jahvét (YHWH) imádja. Isten az, aki megteremtette a világot, és aki folyamatosan irányítja azt. Hívei elsősorban a zsidók, a zsidó nép közül kerülnek ki, bár a történelem során időnként egyes népek is áttértek a judaizmusra. Bár a zsidóság nem térítő vallás, lehetséges az egyéni betérés is. Hagyományosan az számít zsidónak, akinek az édesanyja zsidó, valamint az, aki betért felekezetükbe.

Budán születtem, burokban, egykeként. Szüleim zsidók voltak. Nem gyakorolták vallásukat, de később megmondták, hogy odatartozó vagyok. Egyedül unokabátyám volt vallását megtartó zsidó. Apám munkaszolgálatos volt, ezért kiválóan beszélt oroszul, az ötvenes években az Orosz Intézet vezetője lett. Arany gyermekkorom volt megélhetési és oktatási szempontból egyaránt.

Néhány zseni tanárom volt a gimnáziumban, nekik köszönhettem, hogy később költővé váltam. A középiskolában volt egy antiszemita osztálytársam, aki időnként bántott engem, de osztályfőnököm leállította.

Mindig érdekeltek a nők, tizenhét éves koromban lettem először szerelmes.

A bölcsészkaron angol-orosz szakra mentem. Akkor két szakra kellett jelentkezni, most már lehet egyre is. Csoporttársaim közül később többen is híres fordítók és kiadóvezetők lettek. Csináltunk egyetemi lapot is, olyan tanáraink voltak, akik mindent tudtak az irodalomról és az életről is. Politikával nem foglalkoztam, nem is nagyon voltak ismereteim, hallomásaim a főbb történtekről.

Apám Vass Istvánhoz irányított, aki akkor a Pen Klub elnöke volt; mint műfordító egyre többet dolgoztam iránymutatása alapján. Talán jó költővé is váltam.

Lett egy nagy szerelmem, négy évig tartott, vele az ápolónőképzőben ismerkedtem meg, ahol előadást tartottam.

„A mi nemzetségünk családtagjai az ismeretség révén mennek előre” – mondta apám, aki sok mindent elintézett nekem külföldön, amikor a Sorbonne-on tanított. A nyolcvanas években halt meg. Anyám zenetanár, zongoraművész volt, nekem a csellózást ajánlotta.

Az egyetemi évek után angolt-oroszt tanítottam neves középiskolákban, közben a diákokkal időnként együtt fociztam. Majd a Zeneakadémián tanítottam angolt, zenei tanításokat is vállalva.

Családom – nagyanyám kivételével – nem tartotta a zsidó hagyományokat, nála hallottam először személyesen a témáról, én inkább fokozatosan panteistává váltam.

Húszéves házasságom következett, amely nagy szerelemmel kezdődött a Goldmarkban, a purim ünnepségen. Párom rajztanár, majd festőművész, később tördelőszerkesztő lett. Egy lányunk született, már két kisunokám is van tőle. Tíz évig jó volt a házasságom, Velencében volt az első válságunk, majd később fokozatosan megromlott a kapcsolatunk. Rózsadombon laktunk édesanyámmal együtt, de ő egyre nehezebben tudott kijönni a párommal, és én is depressziós lettem ebben az időszakban. Családomtól, lányomtól is eltávolodtam, ezek fájó pontok. Azóta sok szerelmem, múzsám volt.

Közben magyar és angol irodalomból doktori vizsgát tettem. Később Jeszenyinnel foglalkoztam behatóan, a Kaláka együttessel tíznél is több koncertünk volt. 1955-ben Rab Zsuzsa hozta haza bugyijában Jeszenyin verseit, én finomítottam, rendeztem fordításait. Tizennégy évig csellóztam, ezért van érzékem a fordítások zeneiségéhez. A vers lényege számomra a ritmus.

Reneszánsz embernek tartom magam, kicsit hiszek, de a vallások nem férkőznek már közel hozzám. Az Ószövetséget szeretem, forrásaiból merítek, adaptálok.

Kulturális zsidónak tartom magam, az ortodox embereket kicsit bolondnak tartom. Tizennyolc éves koromban családi körben mondták meg nekem, hogy én is zsidó vagyok, amikor az MTK-sokat „libásoknak” tartottam.

Egyre több modern költő került közel hozzám, az irodalom és az utazások tartják bennem a lelket. Valais-ban Rilke egykori otthonában is voltam. Mai célom, hogy üstökös legyek Vajda János módján. Örülnék, ha verseimet később is olvasnák, hiszen azok a belső vallomásaim.

Üzenetem az emberek felé, hogy ma is egyre inkább táborosodnak, s hogy többet kellene művelniük lelküket.

2000 körül bekerültem az Írószövetségbe. Jól élek, de sokszor nincs pénzem, viszont sokan ismernek, és sok barátom van.

A nőket szeretem anyai módon, még mindig keresem az igazi társat. Sokukban meglátom. Tetszenek, elindulok, aztán csalódom bennük, majd folytatom.

A tanításaimat sikerült átadnom, az apai szeretetet lányomnak nem. Irodalmi estjeimet én szervezem, mindig más kerületben, remélem minél többen megismernek. Halhatatlan szeretnék lenni, talán a Holdon majd olvassák verseimet. Szeretném megtartani derűmet, belső csendemet, amely nem hagyott el az utóbbi évek kórházi kezeléseinek operációs időszakában sem. (E. G.)

Az isteni törvények megtartása, az egyistenhit, a Tóra és a Talmud képezi a zsidó vallás alapját. Mózes öt könyve, a Tóra a zsidó vallás legfontosabb szentírása (Teremtés, Kivonulás, Léviták, Számok, 2. Törvénykönyv). Ezek alapvető törvényeket és történeteket közvetítenek, melyeket a hagyomány szerint Isten a Sínai-hegyi kinyilatkoztatáskor adott át Mózesnek, aki továbbadta azokat a zsidó népnek. A Talmud a Tóra magyarázatainak és kommentárjainak gyűjteménye, amely két részből áll: ez a Misna és a Gemára. Írott és szóbeli részei a törvények feletti rabbinikus diskurzusok, melyek alapján értelmezik és aktualizálják az írott hagyományt. Ez az egyik legfontosabb forrása a zsidó jog (halacha) értelmezésének. Továbbá a Tanakh a zsidó Biblia, amely a Tórából, a Próféták könyveiből (Nevi'im) és az Írásokból (Ketuvim) áll. A zsidó vallás az élet minden területére kiterjed: az ember és Isten közötti helyes viselkedésre, az imádkozás módjára, az ünnepek megünneplésének szabályaira, az emberek egymás közötti törvényeire.

Tradicionális, ortodox zsidó családba születtem fiútestvéremmel. Édesanyám deportált volt, kopaszon, harminc kilósan, tífuszosan jött vissza a táborból, édesapám munkaszolgálatos volt a háborús évek alatt. A családban nem beszéltek borzalmas élményeikről.

Teljesen vallásmentes nevelést kaptunk, zsidó vallásunkat csak akkor éltük meg, amikor az egész család nagyszüleinknél vendégeskedett, ahol ők héberül Tórát olvastak, és zsidó hagyományokat éltek meg, beleértve a kóser étkezést is. Viszont a zsidó hagyományok alapján tradicionális oktatást-nevelést kaptunk testvéremmel. Amellett, hogy állami iskolába jártunk – járattak bennünket tornára, balettre, énekre, hangszeres órákra is.

Ellenben másik hagyományunk szerint csak a család fiú tagja kapott egyetemig vezető oktatást, engem csak bőrdíszműves szakmáig tanítottak, mondván a nő meg menjen jó férjhez, tehetős férjet válasszon. Később munkám mellett sikerült érettségiznem.

Olyan keresztény fiúhoz mentem feleségül, aki tisztelte, elfogadta vallási származásomat, noha hitközösségekbe nem jártam, illetve a családi körön kívül más családokkal sem tartottam kapcsolatot. Két fiunk született, mindkettő külföldön él, tartják zsidó vallásukat, és zsidó nőt vettek feleségül.

2006-ig vallásmentes életet éltem, karácsonyfát is akkor láttam először, amikor egyik nagyanyánk – aki áttért a katolikus hitre – vendégül látott. Ötven felett jártam néhány évvel, amikor egy barátom elvitt abba a zsidó zsinagógába, amely oktatási központ is. Akkor váltam ténylegesen zsidóvá. Megtanultam a héber nyelvet, majd az óbudai zsinagógában a szövetség mindenese lettem. Szervezővé, idegenvezetővé, irodavezetővé, a kóser étkezés vallási őrévé, képviselőjévé, a főrabbi közvetlen „jobbkezévé” váltam, amely teljes életet nyújt számomra több mint egy évtizede. Néhai családom megőrülne a félelemtől és a vélt következményektől, ha megtudnák, hogy ilyen pályát, ilyen sorsot választottam. Feladatom végzése során fontosnak érzem és várom, hogy népünk félelme megszűnjön a fővárosban és vidéken is, valamint hogy a vidéki zsinagógák leépülése is befejeződjön. Továbbá igen, a Messiást is várom, mindig várjuk. Ember lesz, fel fogjuk ismerni. (A. K.)

A zsidók napi háromszor imádkoznak (reggel, délután és este), hagyományosan imakönyvből (siddur) olvasva. A szombat (sabbat) a hét hetedik napja, amikor a zsidók pihenőnapot tartanak, emlékezve a teremtésre és az Egyiptomból való kivonulásra, amely péntek estétől szombat estéig tart, és amely különféle vallási rituálékkal jár.

Főbb ünnepeik:

− Pészah (húsvét) – az Egyiptomból való kivonulás emlékére ünneplik, amikor különleges szertartásos étkezést (széder) tartanak, és kovásztalan kenyeret (macesz) esznek.

− Savuot (a hetek ünnepe) – a Tóra adományozásának emlékére ünneplik, amely ötven nappal pészah után van.

− Jom kipur (az engesztelés napja) – a legszentebb nap az évben, amikor a zsidók bűnbánatot tartanak, és böjtölnek.

− Hanuka (a fények ünnepe) – a templom újraszentelésének és annak a csodának emlékére tartják, amikor az egy napra elegendő olaj nyolc napig égett.

− Rós hasána (újév) – az év elejét ünneplik, amely egyben az ítélet napja is, amikor Isten eldönti az emberek sorsát a következő évre.

Nem titkolták a családban, hogy zsidó vagyok, édesanyám próbálta értelemmel megtölteni származásom. Nagyszüleim tanultak, műveltek voltak, nagyanyám ortodox zsidó volt. Amikor visszajöttek a deportálásból, szekulárissá váltak.

Szüleim évente kétszer-háromszor vittek zsinagógába, ott gyermekként unatkoztam, akkor a hébert sem értettem. Ünnepélyes volt az egész, a rabbi magyarul beszélt a szeretetről, látszott, hogy jó ember, ha engedik jónak lenni.

Később a középiskolában kerestem az élet értelmét. Nagyanyám sokat mesélt megpróbáltatásairól (Auschwitz, Dachau, lengyelországi munkatáborok). A középiskolai évek végén a Rabbiképző Intézetbe jelentkeztem, majd bölcsészkarra váltottam, utóbbit értékesebbnek éreztem.

Lázadó, nyugtalan fiatal voltam. Fél évre kimentem Izraelbe, kibucban dolgoztam, megtanultam héberül. Bejártam Tel-Aviv, Jeruzsálem városait, megtapasztaltam, micsoda különbség van falu és város között. Mikor visszajöttem befejeztem magyar szakos tanulmányaimat, doktori diplomát szereztem.

Elkezdtem tanárként dolgozni egy középiskolában, majd egy év után részleges ösztöndíjjal Svédországba mentem egy egyéves továbbképzésre. Ott életre szóló barátságok születtek, a szobatársam egy zsidóságba betért, hívő cseh fiatalember volt, aki nagy hatással volt rám. Zsinagógába jártam vele, átvettem zsidó szokásait, kóser stb. Átmentünk Rigába is, ahol találkoztam olyan életben maradott zsidókkal a zsinagógában, akiknek teljes famíliáját kiirtották korábban.

Egy aggastyánnal is találkoztunk, aki szintén elvesztette teljes családját, de ott minden nap elénekelte a szertartások végén, „hogy hiszek a Messiásban”. A vele való mindennapi találkozás erősítette meg bennem a későbbiekben, hogy higgyek a Messiás eljövetelében. Egy zsidó ember, aki mindent elvesztett az életben, és mégis a Messiás, az Isten lelki vezetőjének eljöveteléről énekelt, aki majd kiegyenlít, megbocsát, jóvátesz minden múlt és jelen bűnt a világban, az hitet adott nekem is. Lehet ő személy és folyamat is.

Ami Jézust illeti, szerintem nagyszerű és számomra fontos tanító volt, de a zsidó elgondolás szerint a Megváltó szabad szemmel láthatóan jobbá teszi a világot, megszünteti az emberi, teremtményi szenvedést, de a világ azóta is tele van szenvedéssel, a megváltás nem jött el.

Utána sokat kutattam a messianizmusról a Kabbalában, a Tórában, de más misztikus irodalomban is. Természetesen eltérő irányzatok jönnek elő a messianizmusról politikai és ideológiai szempontból is.

Hazajöttem, Veszprémben kezdtem az egyetemen antropológiát, magyart, esztétikát tanítani. Négy évig csináltam. Jól éreztem magam, de nem tartottam nagyon értékesnek a feladatot.

Később megnősültem, egy makói lányt vettem el, akit a lány édesanyja mutatott be, aki korábbi blogomnak rendszeres olvasója volt. Szerelem volt első látásra, korábban hétéves viharos kapcsolatom volt egy rabbi lányával, akivel szakításunk után is megmaradt baráti kapcsolatunk.

Feleségemnek korábban felszínes kapcsolata volt a vallással, de amikor megházasodtunk, elkezdtünk együtt neológ közösségbe járni. Feleségem is bölcsész, jelenleg a Magvető Kiadó főszerkesztője, nagyon komoly ember.

Sok helyen dolgoztam, leghosszabb ideig – hét évig – a MAZSIHISZ-nél, de öt évet a Magyar Narancsnál is. Közben a népszabadságos évek alatt komoly erkölcsi krízisbe jutottam, évekig mély depressziós állapotba kerültem, noha látszólag értelmes dolgokat csináltam, könyveket, cikkeket írtam, polgári egzisztenciámra nem panaszkodhattam, gyermekem és családom volt. Mintegy három évig tartott ez az állapot, pszichológushoz jártam, gyógyszert is kellett szednem.

Közben elvégeztem a Rabbiképzőt, s ez évtől zsidó közösség vezetőjeként dolgozom itt a házban, egy félig független szövetségben. Itt megtaláltam a helyemet, ez segített kizökkenteni betegségemből is. Bedolgozom a nagy Szövetségbe is.

Zsidóságom miatt nem sok bántás ért, korábbi szókimondásaim, kritikáim miatt viszont annál több. Egyszer kipaviselet miatt egy ismeretlen átkokat szórt rám az utcán. Vega vagyok, kóser étkező. Fiam zsidó iskolába jár. Húsz év múlva megyek nyugdíjba, ezt a közösséget szeretném megerősíteni hitben, létszámban, mint a jó rabbi a tevékenysége során. (V. Gy.)

A zsidó vallás eredete a hagyományaik alapján a Mózes könyveiben olvasható ősatyák, Ábrahám, Izsák és Jákob történetéig nyúlik vissza. A héber Biblia beszámolója szerint Isten szövetséget kötött az ősatyáikkal, hogy őket és leszármazottjaikat választott népévé fogadja, majd elvezette a zsidó népet az ígéret földjére. Jákob fiai Egyiptomban telepedtek le, de leszármazottjai szolgaságba kerültek, ahol kegyetlenül bántak velük, ezért Isten tíz csapással sújtva az egyiptomiakat és szétválasztva a Vörös-tengert, kivezette onnan őket (pészah). Ennek az idejét a vallástörténészek többnyire az i. e. XIII. századra, II. Ramszesz fáraó korára teszik. Ezután a Sínai-hegyen Isten kinyilatkoztatta a tízparancsolatot, és átadta törvényeit, a Tórát a zsidó népnek.

Teljesen zsidó származású vagyok őseim és jelenlegi, szegedi rokonságom alapján. Közel ötszáz évig visszavezethető a népes családtörténetem. Anyai dédanyáim és apai dédapáim az árvasegélyezés kezdeményezői és nagy adományozói voltak az új szegedi zsinagóga építésénél. Az ükszüleim és azok kohanita unokatestvérei közül többen több ciklusban a hitközség elnökei lettek, nevük a székház dísztermének ablakain fel van tüntetve.

Anyámat árvaságában fölnevelő nénikéje harminc éven át vezette a „Szegedi dolgozó nők csoportját”, ennek keretében sokrétű munkát végzett, többek között háborúellenes béketörekvéseket vezetett, és agitált a nők választójoga és érdekvédelmük érdekében. Nagyanyám, aki festő lett, fiatalon öngyilkosságot követett el, művészi meghasonlottság következtében. Nagyapám később szintén öngyilkos lett kártyaadósság miatt.

Anyám varrónőnek tanult, Bécsbe is elment tanulni, ahol egyik korábbi őse „csodarabbi” volt Benedikt néven Landsberg tartományban. Ő mestere volt vallásának, sokan tanultak tőle, huszonhárom gyermeke volt. Ilyenformán a Benedekek színész és vízilabdás leszármazottként rokonaim lettek. Anyám Szegeden varró- és fűzőszalont nyitott.

Apám is rabbi származék, landsbergi ősökkel, innen ered nevünk is famíliánk nagy részénél. Apám kiváló rádiós volt a mérnöki munkája mellett. A háború alatt munkaszolgálatos lett, azalatt lehallgatta Londont, mint rádiós, emiatt a nácik internálták. Onnan megszökött, családja nem rejtette el, ezért elkapták, majd Kistarcsára internálták. Onnan is megszökött, egyik rokona bújtatta.

Anyámat gettóba vitték Szegeden, majd deportálták. Nagyon gyengén, a tífuszt leküzdve jött haza, több rokonát elvesztette a koncentrációs táborban.

1949-ben szüleim elváltak, amikor hároméves voltam, de még korábban, egyéves koromban majdnem meghaltam agyvelőgyulladásban. A válás oka apám hűtlensége volt, aki egy színésznővel 1945 körül, majd 49-ben újra szeretői viszonyba keveredett, akitől gyermeke, „féltestvérem” született.

Erköcsi problémák miatt egzisztenciális és egyéb válságba került. Velem nem sokat törődött, 1956-ban disszidált Svédországba. Csodás, nagy lakást hagyott hátra nekünk, ezért tartásdíjat sem volt hajlandó fizetni. Ezek miatt anyám annyira kiábrándult a férfiakból, hogy nem volt hajlandó újabb kapcsolatot létesíteni. Fiús anya lett, engem maga mellett akart tartani.

Huszonöt éves koromban a gumigyárban kialakult asztmás betegségem után tudtam önálló életet kezdeni. Elég jó ösztöndíjat kaptam az egyetemi évek alatt a támogató gumigyártól. Ez időszakban nagyon sikeresen szerveztem a kulturális életet, építész szerettem volna lenni, de a gyár vegyipari mérnöki képzésre kényszerített. Később mérnök-közgazdásszá képeztem magam.

Ekkor teljesen természeti világképem alakult ki, vallásomat nem gyakoroltam sem családi, sem polgári körökben, tehetséges fiatalokat segítettem kulturális munkámban. Egy kórházi tartózkodásom alatt szobatársam egy fiatal rabbi lett, akinek a szellemisége nagy hatással volt rám, de a hetvenes években zsidó emigrációt segítő tevékenysége miatt rendőrségi ügye lett, rabbi állását elvesztette, sőt Szegedről is távoznia kellett.

Anyám annyira ragaszkodott hozzám, hogy egyszer kolléganőinek úgy mutatott be, hogy a „férjem”. Ez időszakban nagyon komoly egészségügyi kellemetlenségeim – fitymaszűkölet, gombás lábköröm – gyötörtek, amelyeket fájdalmas műtétekkel oldottak meg.

Sok állásom volt harmincéves koromig, ez időszakban egy egyetemi kutató-tudásközpont irányítási-tanácsadó állásában töltöttem a legtöbb minőségi időt.

Feleségemet egy házibuliban ismertem meg, aki közgazdásztanár volt. Könyvére akarta figyelmemet felhívni, összemelegedtünk. Huszonöt éves házasság lett belőle, egy gyermekkel és unokával. Nejem korán, ötvenegy éves korában meghalt, egy súlyos autóbaleset komplikációi következtében. Jelenleg több mint húsz éve működő távkapcsolatom van.

Kutató munkákat folytatok, publikálok, családi történeteket örökítek meg. Bár teljesen materialistává és vallástalanná váltam, de a nyugdíjba vonulást követő tizennyolc évben végzett, elmélyült családkutatás kapcsán világosodott meg számomra, hogy a XIX. század második és a XX. század első felében számos szegedi rokonom hathatósan részt vettek a város kulturális, felekezeti, társadalmi és gazdasági életének fejlesztésében. Ez arra indított, hogy fölnézve rájuk, budapestiként ugyan, ám intenzíven bekapcsolódjak a hitközség fenntartásába és tevékenységébe. Eseményeiket követem, többségükön részt veszek. Archívumuk gazdagításában, kiadványaik editálásában szerepet vállalok. (L. P.)

A zsidók Isten útmutatása alapján megépítették a sátorszentélyt, és segítségével eljutottak Kánaánba is (zsidó honfoglalás). Később, Salamon király idejében megépítették a jeruzsálemi templomot, a zsidó vallás legszentebb helyét. A zsidó nép több száz éven keresztül mutatott be ezen a helyen áldozatokat Isten tiszteletére. A Szentélyt i. e. 586-ban a babiloniak lerombolták, a zsidó népet pedig száműzetésbe hurcolták (→ babiloni fogság), ahonnan csak évtizedekkel később térhettek vissza. Ekkor megépítették a Második Szentélyt, azonban i. sz. 70-ben a rómaiak ezt is lerombolták, amivel megkezdődött a gálut, a zsidó nép immáron mintegy kétezer éves száműzetése, vándorlása, letelepedése Európában, valamint a világ egyéb részein.

1947-ben születtem ikerpárként. Nővérem is van, hét évvel idősebb nálunk. Szüleim, akik ortodox zsidók voltak, mindketten megjárták a koncentrációs tábort, anyám Auschwitzban, apám Mauthausenben volt, ahol egy osztrák orvos mentette meg az életét, amikor egy halálos betegségtől szenvedett – kísérletezésképpen. Összes felmenő rokonságom megjárta a haláltáborokat, többeken életveszélyes kísérleteket hajtottak végre. Innen, Zalaegerszegről a zsidók kétharmadát elvitték a náci táborokba.

Úgy látom a különböző vallásokat, hogy békéről beszélnek, de többnyire részt vesznek a háborúkban, sőt előidézik azokat. A zsidó vallás legalább nem akarja kényszeríteni, misszionálni az embereket.

Szüleim később nem igazán tartották a zsidó előírásokat, amelyek olyanok – meglátásom szerint –, hogy aki be akarja tartani törvényeit, szabályait, egész nap csinálhatja, gyakorolhatja azokat.

Iskolás koromban származásom nem került szóba, függetlenül attól, hogy a hitközösség élete lassan újjáalakult. Volt olyan hitközösségi tag, aki harmincéves korában ismerte meg vallási hovatartozását.

A zsidó emberek eltulajdonított vagyontárgyai többször előkerültek más emberek személyes tulajdonából, a kormányzat kártalanítási törekvései felemásan zajlottak. Csupán töredékeket kaptak vissza a zsidó hozzátartozók. Visszamenőleg Horthy és Mindszenty szerepét – a tények, beszámolók, iratok alapján – másképpen látom, eléggé antiszemiták voltak.

Veszélyes a mai helyzet is, a háborúk mindig ártatlan emberek tömegeit pusztítják el. A hitközség szerepe is változik, itt, vidéken a fiatalok nagy része csak formálisan és időnként jár közösségünkbe. Persze itt is zsidó, aki zsidónak tartja magát, de itt nálunk nincs ortodox közösség, mint Budapesten, és nincsenek erőteljes hatások sem, amelyek befolyásolnák a hitközösség tagjainak életét. A zsidók egy része pedig otthonában éli meg vallását.

A tanulás-oktatás kérdése hangsúlyos fiataljaink vonatkozásában, már lányaink tekintetében is. Nővérem például itt, vidéken, majd Angliában folytatta tanulmányait, külföldön ment férjhez, a férje halála után pedig hazaköltözött.

Katonaságomat az értelmetlenség korszakának láttam, leszerelés után a számítógépezés foglya lettem, ilyen cégnél dolgoztam hosszú ideig.

Feleségem nem a zsidó világból jött. Két fogadott gyermekünk van előző házasságából, alkoholizmusa miatt sajátra nem vállalkoztunk. Szülei nem örültek, hogy lányuk zsidó fiúhoz ment feleségül, de még inkább nem örültek lányuk italozó életmódjának.

Munkám mellett szakszervezeti titkárként is dolgoztam évekig, majd alapító, tevékeny tagja lettem a helyi kulturális klubnak, munkámért országos kitüntetést is kaptam. Szívesen tevékenykedtem a közösségi életért, ezt ma is teszem, főleg természettel és sporttal kapcsolatos területeken.

Feleségemtől egy évtizede elválltam, a felnőtt gyermekekkel tartom a kapcsolatot, tőlük unokák is vannak. Egyenes ági rokonom csak New Yorkban van, én temettem el apámat, anyámat, nővéremet is. Utóbbi nagy vendégszerető, vendéglátó, szociális, barátkozó típus volt, de nagy bagós is, amellyel tönkretette egészségét. Tüdőrákban halt meg.

A média helyzetét úgy látom, hogy egyoldalú, a tényeket ellentmondásosan, pártosan ítélik, élik meg.

A hitközösség önálló, civil házban működik, vezetője nagyon tehetséges, karizmatikus, mint halotti búcsúztató valóságos „szenteket” enged el utolsó útjukra. Én hagyományőrző zsidónak tartom magam, ünnepségeket, történeteket, kulturális emlékeket idézünk fel.

Eredetileg építész akartam lenni, az nem jött össze, jött a gépészkedés meg a számítógépezés. Kár, hogy apám nem erőltette a magasabb szintű képzéseket, oktatásokat.

A kezdeti bicikliőrületem felerősödött, klubot szerveztem, tagságunk már hatvan fő felett van, országosan is ténykedünk.

Magánéletem közösségi jellegű, voltak próbálkozásaim, hogy újabb társat keressek, de helyzetem lényegében nem változott”. (G. P.)

A jeruzsálemi templom lerombolása után a római hatóságok engedélyével alapított jamniai teológiai iskola vált a zsidó vallás hivatalos irányító szervévé. Vezetői a farizeus hagyományokat folytatták. A száműzetésben az isteni törvények összessége, a háláchá nyújtott útmutatást a zsidóknak világszerte. Ezáltal a történelem során oly sok megpróbáltatást elszenvedő zsidóság egységes nép tudott maradni, és vallási irodalmuk is virágozhatott. A zsidók szellemi vezetői a rabbik lettek. A zsinagóga pedig a zsidó vallási élet központja, ahol az imádságok, a tanulás és a közösségi események zajlanak. A zsinagógában található a Tóra szekrénye (aron kodesh), ahol a Tóra-tekercseket tartják. A Tórában hatszáztizenhárom micva található. Ezek olyan parancsolatok vagy jó cselekedetek, amelyeket a zsidók kötelesek betartani. Kétszáz körül Rabbi Jehuda há-Nászi megszerkesztette a Misnát, a szóbeli hagyományokat hat könyvben összefoglaló művet. Ennek a törvénygyűjteménynek további értelmezését és a zsidó teológiai iskolákban róla folytatott vitákat tartalmazza jegyzőkönyvi formában a