HARASZTI JUDIT

ERDŐN-MEZŐN, ÉGEN-FÖLDÖN

ÉVSZAKOK MESÉI

Könyv Guru

Budapest, 2024

TARTALOMJEGYZÉK

Tavaszi mese – Tündér Panka

Nyári mese – A csigastrand

Őszi mese – A bolond szél

Téli mese – Kelep

TAVASZI MESE – TÜNDÉR PANKA

Egyszer volt, hol nem volt, élt egyszer a Mese-erdő virágos rétjein egy tündér kislány, akit Tündér Pankának hívtak. Jó barátja volt az erdő és a mező lakóinak, madaraknak, virágoknak, szamócáknak, fáknak és bogaraknak. Egy nyíló százszorszép kelyhében ébredve, egy napsugaras reggelen, Panka elhatározta, hogy aznap, akivel csak találkozik, jókedvre deríti.

Szökdécselve indult el a Mese-erdő kacskaringós ösvényein. Egy tisztásra érve megpillantotta a Napot, aki álmosan nyújtogatta első sugarait. Jókedvűen köszönt neki:

– Szervusz, Napocska! Elhatároztam, hogy ma jókedvre derítek mindenkit, akivel csak találkozom. Van kedved segíteni? Ha adnál nekem pár napsugarat a kosárkámba, elvihetném valakinek, akit már régen látogattál meg.

A Nap arca felderült, és így válaszolt Tündér Pankának:

– Szervusz, Panka! De jó, hogy látlak! Nagyszerű ötlet, tessék, tedd el a sugaraimat, szívesen adom. Panka eltette a napsugarakat, megköszönte, és továbblibbent.

A dombok közé érve találkozott a Széllel. Odakurjantott neki:

– Szervusz, Szél! Képzeld, elhatároztam, hogy ma jókedvre derítek mindenkit, akivel csak találkozom. Van kedved segíteni? Ha megengednéd, hogy gyűjtsek a zsákomba egy kis szelet, kiengedhetném máshol, ahol már régen jártál. Mit szólsz?

A Szél ezt susogta Pankának:

– Jó ötlet, kicsi tündérlány! Tessék, belefújok a zsákodba! De aztán jó helyre vidd!

Panka örvendezve szaladt tovább hátán a zsákjával, kezében kosárral. Újra a fák közé ért, és megpillantotta Felhőcskét, aki a lombkoronákba fészkelte magát, úgy szundikált. Panka elrikkantotta magát:

– Hahó, Felhőcske! Képzeld, elhatároztam, hogy ma jókedvre derítek mindenkit, akivel csak találkozom. Lenne kedved segíteni? Egy-két felhőpamacsot, ha kölcsönadnál, betakargathatnék velük valakit, akinek már nagyon hiányzol.

A Felhő tűnődve ásított, majd így szólt Pankához:

– Rendben van, tündérke. Szívesen segítek. Tessék, a legpuhább pamacsokat adom neked.

Panka hálásan magához ölelte a felhőpamacsokat és tovaszökkent. Derűsen nézegetett jobbra-balra maga körül, kereste, hogy kiknek oszthatná szét kincseit, akik a legjobban örülnének neki. A mezőn megpillantott egy szomorkodó szamócát, aki zölden gubbasztott egy levél alatt. Panka megszólította: