AMTAK E-KÖNYVEK

Georg Gordon Noel BYRON

Beppo; Mazeppa

(Fordította: Kosztolányi Dezső)

AMTAK Bt, 2023

Cop. AMTAK Bt, 2023

Sorozatszerkesztő: Varsányi József

Grafikai tervező: Vári Gabriella

ISBN 978-615-6632-07-4

Kiadó: AMTAK Bt, 2040 Budaörs, Semmelweis u. 6/B

+36 20 218 6762 amtakbt@gmail.com www.amtak.hu

Látogasson el megújult honlapunkra, ahol rengeteg új kiadvány várja nagy árkedvezményekkel!

Próbálja ki pendrive-könyveinket is! Minek rakná tele lakását zsúfolt könyvespolcokkal, ha egy albumban elfér egy teljes könyvszekrény anyaga? Bármikor elővehető, könnyen kezelhető, és nem foglalja a tárhelyét sem. Kiadónktól rendelve egységesen 2.500 Ft/db, amin elfér akár sokezer oldal, és az ár tartalmazza a postaköltséget is. USB csatlakozóval laptopról olvasható vagy USB-OTG-kábellel telefonról is.

Készült: AMTAK Bt, Budaörs

George Gordon Noel BYRON

Beppo, Mazeppa

Tartalom

George Gordon Noel BYRON

Beppo, Mazeppa

BEPPO

VERSES ELBESZÉLÉS

FORDITOTTA KOSZTOLÁNYI DEZSŐ

MAZEPPA

KOSZTOLÁNYI DEZSŐ FORDITÁSA

BEPPO

VERSES ELBESZÉLÉS

FORDITOTTA
KOSZTOLÁNYI DEZSŐ

I.

Tudjuk, hogy a farsang komor havában
A katholikus népség mint mulat
S míg nem jön Húshagyó Kedd, jó világ van,
Emelkedett, pezsgő a hangulat,
És dáridóznak a hívek javában,
Szegények és a magas-rangúak,
Tánc, hejje-hujja járja és örülnek,
S van maszkabál, ricsaj, ivás meg ünnep.

II.

Mikor az éjjel vad-fekete inget
Terít az égre (kormos bakacsint)
Kezdődnek a gáláns, finom idillek,
Még az Álszent se veti meg a csint,
És az Öröm szilaj lábújjon illeg,
Kuncog, cicáz s ledéren bekacsint,
Zaj, suttogás hangzik, örömbe párzó
Víg hangcsinálás és fájó gitárszó.

III.

Járnak színes, török, zsidó mezekbe
Fényes, bohó ruhákba nincs hiány,
Bohóc bolondoz, ügyesen rezegve.
Görög, román, yankee és indián.
Csak a papok ruháját föl ne vedd te,
Másként válassz, amit szíved kiván,
Ne ingereld a klérust, ettől óvlak:
Tanács minden szabadgondolkodónak.

IV.

Övezz magadra inkább úti tüskét,
Papos kabát, gyanús nadrág helyett,
Nehogy ruhádra véletlen kisüssék,
Hogy gúnyolod vele a szerzetet,
Mivel leszidnak és megöl a szűkség,
Pokoli módon alád fűtenek,
S míg nem lakolsz meg duplán szakadatlan
Forralja csontjaid a szörnyű katlan.

V.

Másként magadra húzhatsz nagykevélyen
Sipkát, kabátot, minden piperét,
Ami a Monmouth-Street-en s a Rag Fair-en
Tréfálva, vagy komolyan int feléd.
Ily tér Itáliába is van, kérem,
De dallamosabb, kedvesebb a név.
Mert nincs »piazzánk«, bár mit is csinálunk,
Csak a Covent Garden piazza nálunk.

VI.

Ez ünnepet nevezik Karneválnak,
Mely azt jelenti: »ég veled, te hús«.
A név talál, mert mind kötélnek állnak
És sós halat rág a hívő, a bús.
De mért van ekkor ideje a bálnak,
Rejtély, csak sejtem mint vén fifikus,
Hogy búcsúul csendül meg a pohár itt,
Mint hogy barát az indóházba válik.

VII.

Le is kerül asztalról a húsétel,
A fűszeres szelet, a dús falat,
Mindenki csak sovány halat ebédel
Negyven napig és nincs lé ezalatt,
Sok mondja: »juj«, a fájdalom hevével
S káromkodik (leírni nem szabad),
Mivel megszokta teljes életében
A lazacot a jó, japáni lében.

VIII.

Ezért ajánlom, hogy vigyen hamarság
Sauce-t a hajóra, a »sauce-kedvelő«
Megízesíti a csukát s a harcsát
A parti boltba fusson el a nő.
(Vagy hogyha otthon van, ízes habarcsát
Elhozza ám, mert a mérték a fő)
A bőjti halhoz gombás sauce, ecet kell,
Máskép a koplalástól nem menekszel.

IX.

Akkor tudniillik, ha vallásod tiszta
S úgy élsz, mint Rómában a római,
Ha más hited, nem kötelez a lista,
Bár az Egyház nagy bőjtöt róna ki,
A nő, a göthös, vagy a kálomista,
Húst is papálhat, ámde a mai
Szabály szerint elkárhozik bizonnyal,
Ezt állapítsuk meg némi iszonnyal.

X.

Farsangba legvidámabb volt Velence
És legvadabbul járta egykoron,
Táncolt, dalolt a boldogság kegyence
Álarcba, mint valami víg toron.
Mit rejtett még e gyémántos szelence?
Ne várd tőlem, hogy mind elsorolom,
Történetem hogy kezdődik sugáros,
Tündökletes-szép volt a vizi város.

XI.

A női közt ma is van sok csodás lány,
Ivelt szemöld, tűz-szem, fekete tincs,
Görög ecset rakott színt ily paráznán,
Újabb piktornak hozzá színe nincs.
Mint Vénuszok Ticián buja vásznán
(Firenzében a legszebb - drága kincs)
Álmodva könyökölne ki az esti
Erkélyen, vagy amint Giorgione festi

XII.

Egy képén, hol báj s hűség összecsendül.
Ha a Manfrini-palotába vagy
Nézd meg (kilép a régholt képkeretbül)
S számomra minden festményt tovahagy
Megfog bizonnyal, vallom íme szentül
Ha szívedet nem vette meg a fagy:
A piktornak, fiának s asszonyának
Arcképe; de mily nő! élő imádat!

XIII.

Maga a szerelem a földi testbe,
Nem tódított, varázsolt ideál,
Több nála az igaz való lefestve,
Igen, ilyen volt e szem és e váll,
Megvenni, vagy ellopni titkon, este,
Csak erre gondol, aki ide áll:
Egy régi arc sajog e nőnek arcán,
Mit egyszer láttál s többé soha aztán.

XIV.

Egy drága nő, kit megpillantasz ifjan,
Mikor szemed még minden nőre néz
És jaj! a kedves újra tovaillan,
Egy percre itt van s aztán elenyész,
Megrajzolod sovárgó álmaidban,
Rózsás kisérlet, álom az egész
És útját látod messzinek, ködösnek,
Mint tovatüntét tündér üstökösnek.

XV.

Szóval Giorgione képéhez hasonló
Velence nője s mostan is ilyen.
Amint az erkélyen van, nézni oly jó
(A messzeségtől még szebb a szivem.)
Mint Goldoni hősnője lágy, elomló
Bájjal kacsint az ablak mélyiben;
Igazat szólva bájos, drága fajta
S mutatja is - de hát a lelke rajta!