Rebecca Winters

Az a régi csók

Lynne Graham

Félbeszakadt nászéjszaka

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Enterprises ULC-vel létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved including the right of reproduction in whole or in part in any form. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Enterprises ULC. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the autho

© Rebecca Winters, 2022 – Vinton Kiadó Kft., 2026

A ROMANA 843. eredeti címe: Second Chance with His Princess

(Harlequin Mills & Boon, Romance)
Magyarra fordította: Deák B. Miklós

© Lynne Graham, 2010 – Vinton Kiadó Kft., 2026

A Romana 844. eredeti címe: A Stormy Greek Marriage

(Harlequin Mills & Boon, Modern Romance)

Második, átdolgozott kiadás. (Első megjelenés: 2014)

Magyarra fordította: Kiss Gábor

Nyomtatásban megjelent: a ROMANA 843-844. számában, 2026

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-615-108-201-0

A Romana a Vinton Kiadó Kft. időszaki kiadványa.

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2026

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Telefon: +36-30-300-9899; e-mail cím:info@vintonkiado.hu

Ügyfélszolgálat (megrendelés, reklamáció): elofizetes@hungaropress.hu;
+36-30-447-6114 (munkanapokon)

Előfizetés: https://hungaropress.hu/hu/romantikus-sorozatok

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Rebecca Winters

Az a régi csók

ELŐHANG

Scuol, Graubünden kanton, Svájc

Április vége

Péntek reggel a következő bejelentés hangzott el a középiskola hangosbeszélőjéből:

– Hé, sírajongók, ne felejtsétek el: amint megszólal a csengő, gyertek az iskola hátsó bejáratához, ahol már vár rátok a busz. Felmegyünk a hegyre, mielőtt a nap mindent sártengerré változtat!

Luca Torriani mély hangjától a tizenhat éves Bella Baldasseri nyomban megborzongott. Luca nemcsak kiváló tanuló volt, hanem a diákönkormányzat vezetője és a síklub elnöke is. Luca sítudása már korán feltűnést keltett. Bár még csak tizennyolc éves volt, már helyet kapott a svájci olimpiai csapatban.

Luca régóta Bella bátyjának, Vincenzónak a legjobb barátja volt, és évek óta bejárása volt a palotába. Bella szabadidejének nagy részét vele töltötte, és a sötét hajú Lucát minden más fiúnál jobban kedvelte. Valójában teljes szívéből szerette. Számára soha nem létezett más fiú. Soha.

– Bella! Melléd ülhetek a buszon?

Barátnője, Margite kérdése felriasztotta az álmodozásból. Nem vette észre, hogy már kicsengettek, és az osztálytársai rohantak is kifelé. Bella nagyon remélte, hogy Luca ül majd mellé, amikor felszáll. Másrészt nem tudta volna megtagadni a barátnője kérését. Főleg hogy tudta, Margite is reménytelenül szerelmes Lucába.

– Persze. Gyere, még magunkhoz kell vennünk a sífelszerelésünket!

Odamentek a buszhoz, ahol a sofőr a sífelszereléseket az oldalsó raktérbe tette.

Bella szándékosan hátul keresett helyett, mert tudta, hogy a bátyja és Luca ott szeretnek ülni.

A busz gyorsan megtelt, és hamarosan meglátta a két fiút, akik élénk beszélgetésbe merültek. Amikor Luca közelebb jött, zöld szeme azonnal Bellára tévedt.

– Készen állsz, hercegnő, az Ördögszurdokra?

Bella összerezzent. Bárcsak Luca ne hívná így! Nem akarta, hogy hercegnőként kezeljék, hiszen teljesen normális lánynak érezte magát.

– Majd meglátod!

– Igen, úgy lesz. – A fiú mosolya átjárta Bella egész testét.

Húsz perccel később megérkeztek a síközpontba, kiszálltak, és nemsokára készen álltak a lesiklásra. Bella örült, hogy Luca segített neki elővenni a síléceket.

– Biztos jó móka lesz – mondta, amikor mindketten felcsatolták a sílécüket.

Luca udvariasan odaadta neki a botjait is. Bella gyorsan felvette a síszemüvegét és a sisakját, és készen állt.

A fiú felhúzta a kesztyűjét.

– Oké, akkor induljunk!

A bátyját néhány másik fiú feltartotta, így lemaradt. Bellának ez jól jött, mert egyedül akart maradni Lucával. Az összes lány irigyen követte őket a tekintetével, amikor mindketten elindultak az Ördögszurdok felé.

Ott azonban egy tábla állt: Lavinaveszély! Rajtuk kívül senki sem merte volna megkockáztatni, hogy lecsússzon a szurdokba.

Bella kihívóan nézett a fiúra.

– Meg mered csinálni?

Luca szeme összeszűkült, amikor ránézett.

– Túl kockázatos. Menjünk más úton.

– Nem, én az Ördögszurdokot választom. – Azzal Bella válaszra sem várva elindult.

– Bella! – kiáltotta utána Luca. – Gyere vissza azonnal!

– Kapj el!

A győzelmét biztosra véve Bella felnevetett, mert nagyon jól síelt.

Már kilencéves korában elkísérte a bátyját és Lucát, és úgy ismerte a hegyeket, mint a tenyerét. Most, tavasszal a hó egy kicsit nehezebb volt, de attól még nagyon élvezte.

Luca vállat vont, és követte.

Ez még jobban fokozta Bella örömét, de néhány másodperc múlva fülsiketítő zajt hallott felülről. A talaj megremegett alatta.

– Bella! – kiáltotta Luca ijedten. – Vigyázz, lavina!

Megállt és körülnézett. A következő pillanatban Luca már ott volt mellette, és segített neki gyorsan levenni a sílécet. Nem messze tőlük a lavina már elérte az erdő szélét.

– Nem tudunk elmenekülni, Bella – mondta Luca. – Ha elér minket, próbálj meg úszómozdulatokkal a felszínen maradni!

A lavina egyre közeledett, és Bella megragadta a karját.

– Ha meg kell halnom, örülök, hogy együtt vagyunk. Szeretlek, Luca!

A fiú a karjába húzta és megcsókolta.

– Én is szeretlek, Bella. Mindig szeretni foglak. Na, készülj! Jön!

Hirtelen az egész világ hóból állt. Az orrlyukaik megteltek, úgy érezte, a hó élve temeti el.

– Luca! – kiáltotta Bella, de aztán nem kapott levegőt.

Amikor magához tért, éjszaka volt. A scuoli kórházban feküdt, és infúziót kapott.

– Luca?

– Nem, drágám! Én vagyok az, anya. Hála istennek, végre felébredtél! – Anyja az ágya mellett ült, sápadt arccal.

– Ne aggódj, anya! Jól vagyok.

– Csoda, hogy nem sérültél meg a balesetben.

– Ezt csak Lucának köszönhetem.

Az anyja lehajolt hozzá.

– Az orvos azt mondta, hogy holnap hazajöhetsz. Apád most beszélt vele.

– Hogy van Luca? – szakította félbe Bella, mert csak ez érdekelte. – Kérlek, mondd, hogy nem sérült meg! Nem tudnám elviselni, ha…

– Nem, jól van – válaszolta az anyja. – Egész délután operálták.

Egész délután?

– Mi történt vele? Mondd meg!

– A jobb lába eltörött, de szerencsére a mentő időben odaért. Téged helikopterrel hoztak ide.

Bella felnyögött.

– Gondolod, hogy újra tud majd síelni?

– Nem. De az orvos reméli, hogy újra tud majd járni.

– Tessék? – Bellát elfogta a bűntudat, és az arcát a párnába temette. – Luca figyelmeztetett a veszélyre – nyögte ki. – De nem hallgattam rá, és ő utánam jött. – Zokogni kezdett. – Az, hogy megsérült, csakis az én hibám, anya. Másik pályát akart választani, de én nem hallgattam rá!

– Ne hibáztasd magad! A síelés mindig veszélyes.

Bella felemelte a fejét.

– Luca megmentette az életemet. – Most már nem tudta visszatartani a könnyeit. – Ó, annyira szeretem!

Az anyja szomorúan nézett rá.

– Mindig tudtam, mit érzel iránta.

– Mikor láthatom?

– Soha.

Bella meglepődve nézett rá.

– Hogyhogy?

– Angliába vitték, ahol egy szakorvos kezeli majd. Ha sikerül lábra állítania, az kész csoda lesz.

– Luca Angliában van? – kérdezte Bella pánikba esve. – Meddig lesz ott?

– Legalább egy évig, a rehabilitációval együtt.

Ez a kilátás mélyen megrázta.

– Akkor az állapota sokkal súlyosabb, mint mondtad, ugye?

– Ennyit tudok.

– Jól van, akkor írok neki, és megkérem, hogy hívjon fel minél hamarabb.

Az anyja megrázta a fejét.

– Most először is a saját gyógyulásodra kell koncentrálnod. Ideje, hogy tisztázzuk, mit várnak tőled. Te Baldasseri hercegnő vagy, és egy hozzád méltó herceghez fogsz feleségül menni. Remélem, tisztában vagy vele, hogy Luca nem jöhet számításba.

Bella úgy érezte, mintha kihúzták volna a talajt a lába alól.

– Úgy érted, hogy…?

– Pontosan tudod, mit akarok mondani.

– Meg akarjátok tiltani, hogy újra lássam Lucát?

Az anyja bólintott.

– Igen, mert ő nem herceg. De most már megyek apádért és az orvosért. – Azzal felállt és elhagyta a szobát.

Bella zavartan nézett utána. Amit a szülei erőltetnek, az egyszerűen barbárság. Nem hívhatja fel Lucát, hogy bocsánatot kérjen tőle?

Segítenem kell neki! Hiszen szeretem őt.

Mindenképpen beszélnie kell Vincenzóval! Talán a bátyja segíthet üzenetet küldeni Lucának. Mikor tér vajon vissza a palotába?

Ekkor a doktor és a szülei léptek be a szobájába.

De Bella csak Lucára tudott gondolni, és kétségbeesetten visszahanyatlott a párnára.

1. FEJEZET

Bern, Svájc

Tíz évvel később

Hosszú idő után először találkozott újra a huszonhat éves Bella Baldasseri hercegnő és Luca Torriani – az a férfi, akinek tíz évvel ezelőtt tönkretette az életét.

Nem telt el nap anélkül, hogy Bella ne vádolta volna magát a gondatlansága miatt. Egy pillanatnyi figyelmetlenség, csak azért, hogy a bátorságát bizonyítsa, örökre tönkretette Luca álmait. Ahogy az övéit is, mert soha nem mehetett el hozzá, hogy bocsánatot kérjen tőle.

Miután Bella elhagyta a kórházat, többször is megpróbálta felhívni. Amikor nem sikerült, számtalan levelet küldött neki, amelyekben könyörgött, hívja fel, hogy beszélhessenek. De ő nem válaszolt, ami számára bizonyíték volt arra, hogy gyűlöli, amit nem is vethetett a szemére.

Bella könyörgött a bátyjának, hogy mondja el, mi történt Lucával. De Vincenzo keze meg volt kötve, mert a szülei szigorúan megtiltották neki, hogy üzeneteket továbbítson a barátja és Bella között.

A lány csak annyit tudott, hogy Luca Angliában van, újra tud járni – és hogy nem jelentkezik nála. Erre csak egy magyarázat lehetett: Luca látni sem akarja!

De ma Vincenzo feleségül vette az ő szeretett Francescáját, és Bella teljesen biztos volt benne, hogy végre újra láthatja Lucát. Végül is ő lesz a bátyja tanúja…

Bella tudta, hogy ez lehet az egyetlen esélye, hogy végre elmondja, mennyire sajnálja, ami történt.

Mindenesetre örült, hogy Luca újra tud járni. Az angliai sebész ezek szerint csodát tett.

Tudta, hogy a bátyja mindenkinél jobban szereti Francescát. Hosszú út vezetett idáig, mert korábban egy hercegnővel volt eljegyezve. A szüleik hozták össze őket, és Vincenzo nagyon boldogtalan volt. Csak akkor vehette el végre azt a közrendű nőt, aki meghódította a szívét, amikor a hercegnő szakított vele.

Bella nagyon örült neki. Amikor leendő sógornője megkérdezte, hogy lenne-e koszorúslány, azonnal igent mondott. A család összes nőtagja együtt ment vásárolni, és gyönyörű ruhákat találtak a nagy napra.

Bella apja több mint egy éve halt meg, és azóta a lány több erőfeszítést tett, hogy közelebb kerüljön az édesanyjához, és teljesítse a kívánságait. Több herceggel is találkozott, de csak egyet kedvelt meg igazán. Antoine Beaufort herceg Orléans-ból, Franciaországból nagyon vonzó férfi volt, aki már hónapok óta udvarolt neki. Négy nappal ezelőtt Genfben találkoztak egy vacsorára, majd elmentek táncolni. Végül a fiú bevallotta, hogy szerelmes belé.

– Hozzám jössz feleségül, Bella?

Könyörgő pillantása a lány szívébe hatolt.

– Ó, Tonio! – sóhajtotta. – Nem gondoltam, hogy ilyen gyorsan megkéred a kezem. Biztos vagyok benne, hogy csodálatos férj leszel. Adsz még egy kis időt, legalább a bátyám, Vincenzo esküvőjéig? Utána találkozzunk, és megbeszélünk mindent, jó?

A fiú bólintott.

– Jól van, ahogy akarod. Egy hetet még várhatok, de többet nem.

A családjaik évek óta barátok voltak, és Bella tudta, hogy az anyja jóváhagyná a kapcsolatot. De ez önmagában nem elég ok a házasságra.

Másnap elhagyta Genfet, és visszarepült Scuolba. Útközben végig azon járt az esze, hogy soha nem bocsátotta meg szüleinek, hogy elválasztották Lucától. A szívében tátongó űrt soha senki nem töltötte be.

A lavina örökre tönkretette Luca olimpiai álmait, és Bella életét is. Visszavonhatatlanul.

De ma, a bátyja esküvőjének napján végre alkalma nyílik beszélni Lucával, és megnyílni előtte. Ez volt az egyetlen esélye, hogy bocsánatot kérjen tőle. Talán utána elfogadhatja Tonio ajánlatát. A média már kiszimatolta, hogy hamarosan második esküvőre is sor kerülhet.

Ha beszélt Lucával, és maga mögött hagyta a múltat, talán végre szabad lesz, és Tonióval élhet. Nagyon remélte, hogy a Luca iránt érzett szerelme csak egy tini rajongásának bizonyul. Hiszen a tény, hogy Luca soha nem próbálta megkeresni, sokat elárult. Az a csók, amit akkor a hegyen adott neki, biztosan csak a veszélyhelyzetre adott reakciója volt.

Bella limuzinnal ment a Bellevue Palace Hotelből a katedrálisba. Édesanyja és apai nagyszülei mindenki másnál előbb akartak ott lenni. Csak az volt a szomorú, hogy anyai nagyszülei már nem vehettek részt a szertartáson.

Régebben gyakran jártak Scuolba, és nagyon közel álltak egymáshoz. De nagymamája, Caderina Melis Cossu hercegnő négy évvel ezelőtt tragikus autóbalesetet szenvedett, amelyben a férje életét vesztette. Ő maga csípőtől lefelé megbénult, és azóta kerülte az ünnepségeket. Bella családja gyakran elrepült szardíniai palotájába, hogy meglátogassa. Sajnálatos volt, hogy nonna nem lehet itt a nagy napon. Hiszen nagyon szerette az unokáit, és ők is a nagyijukat.

Beléptek a katedrálisba, és helyet foglaltak az első sorban. Röviddel ezután megérkezett Luna hercegnő, Bella és Vincenzo unokatestvére, egyben Rinieri herceg várandós felesége, és csatlakozott hozzájuk.

Fokozatosan megtelt a katedrális elegánsan öltözött esküvői vendégekkel. Izgatott moraj hallatszott. Aztán megszólalt az orgona, és mindenki felállt. Bella alig tudta elviselni a feszültséget. Hamarosan újra láthatja Lucát – ennyi év után!

A szíve hevesen dobogott, amikor meglátta a püspököt. Őt Vincenzo és Rinieri követte, mindketten a Baldasseri-ház díszegyenruhájában. Utánuk jött Francesca bátyja, Rolf… és Luca!

Mindketten fekete szmokingban voltak, és fehér rózsát viseltek a gomblyukukban. Bella ismét hálát adott istennek, hogy Luca újra tud járni. Könnyek szöktek a szemébe.

A hajdani tinédzserből magas, kissé borostás, sötét, göndör hajú férfi lett. Annyira jóképű volt, hogy Bellának szinte elakadt a lélegzete.

Aztán a püspök odabólintott a koszorúslányoknak, akik felálltak a helyükről.

Ha Luca meg is látta őket, nem mutatta. Bella viszont érezte, hogy egyre idegesebb lesz. Többször is próbálta kikérdezni a bátyját a barátjáról, de eddig csak annyit tudott meg róla, hogy nem nős.

Ez nagyon furcsa volt, mert az iskolában minden lány utána koslatott. Vajon most mit csinál, és hol lakik? Bella nem tudta, és ez összetörte a szívét.

Megszólalt a nászinduló, és Francesca az apja kíséretében végigsétált a főfolyosón az oltár felé. Bella fájdalmas szúrást érzett a szívében, mert mindent megadott volna azért, hogy a saját apja kísérje majd az oltárhoz. De ez már soha nem fog megtörténni. Ismét anyja szavai jártak a fejében: „Te Baldasseri hercegnő vagy, és a megfelelő herceghez kell feleségül menned!”

Ebben a pillanatban a püspök felszólította az ifjú párt, hogy lépjenek közelebb, és mondják ki a boldogító igent. A koszorúslányok visszatértek a helyükre. Bella csak Lucára figyelt, és alig várta, hogy beszélhessen vele.

A csodálatos szertartás mélyen megérintette. Könnyek szöktek a szemébe, amikor a bátyja és Francesca elmondták az esküjüket. Büszke volt a testvérére, amiért kiállt a szerelméért, és felülkerekedett a társadalmi konvenciókon. Biztosan nagyon boldogok lesznek együtt.

Bella számára azonban újabb érzelmi zűrzavar kezdődött.

Az esküvő után Luca Torriani követte a püspököt egy oldalsó ajtón át a katedrális előcsarnokába. Innen a hátsó kijáraton keresztül észrevétlenül taxiba szállhatott, amely elviszi az esküvői vacsorára.

Amikor Vincenzo megkérdezte, hogy lenne-e a tanúja, fenntartásai ellenére beleegyezett. De nem számított rá, hogy Bella látványa ennyire el fogja varázsolni. Tíz éve nem látták egymást, és az akkori kalandvágyó kislányból lélegzetelállítóan gyönyörű fiatal nő lett.

Barna haja csillogó fürtökben omlott a vállára, ibolyakék szeme ragyogott, egyszóval mesésen nézett ki. Természetesen Luca is olvasta a sajtóban a pletykákat, hogy Antonio herceg jegyese lehet. Ettől a gondolattól felfordult a gyomra…

Bella minden nőt elhomályosított, akivel Luca eddig randizott. Míg a legtöbb kollégája már házas volt, és gyerekeik születtek, ő nem is állhatott volna távolabb ettől. De hogy pont Bellával szeretne közös életet, annak ellenére, hogy az elmúlt években nem is jelentkezett, zavarba ejtő érzés volt. Ma mindenképpen meg kell próbálnia távol tartani magát Bellától…

Luca biztosra vette, hogy a lavinabaleset után a lány jelentkezni fog, de soha többé nem hallott felőle. Vincenzo a baleset után kerülte a húgáról való beszélgetést, és soha többé nem hívta meg Lucát a palotába.

Belláról mindenesetre soha többé nem hallott, így végül arra a következtetésre jutott, hogy csak egy tizenhat éves lány szokásos rajongása volt egy idősebb fiú iránt, és valójában nem is érdekelte.

Luca ezért nem is akart részt venni az esküvőn, mert tudta, hogy akkor újra találkozna Bellával. De végül is ő és Vincenzo tinédzserkorukban szinte testvérek voltak…

Az egyetlen dolog, ami egy kicsit vigasztalta Lucát, az volt, hogy Vincenzo megígérte, hogy az esküvői vacsorán Daniel Zoller és felesége mellett fog ülni. Luca nagyon kedvelte a híres állatorvost.

Szerencsés véletlennek köszönhetően Vincenzo és Francesca Visconti Zoller állatorvosi rendelőjében ismerkedtek meg – és mindketten első látásra szerelmesek lettek. Most boldog házasságban éltek, és Luca szívből örült ennek.

Amikor a taxi megérkezett a Visconti-villához, riporterek tömege vette körül.

Luca utasította a sofőrt, hogy a hátsó bejárathoz hajtson, majd fizetett és kiszállt.

Megérkezett a többi vendég is. Luca megpróbálta magának bebeszélni, hogy dr. Zollerre vár, de valójában azt a nőt kereste, akiért tízéves kora óta dobogott a szíve. Soha nem felejti el azt a pillanatot, amikor először meglátta…

Vincenzo meghívta őt a palotába. Kimentek játszani, és ott találkoztak Bellával, Vincenzo nyolcéves húgával, aki Karl nevű berni juhászkutyájával játszott. A kislány szívszorítóan zokogott.

Amikor meglátta őket, felemelte a fejét, és szomorúan nézett rájuk.

– Valami baj van Karl jobb lábával, Vincenzo. Segítenünk kell neki.

A bátyja bólintott.

– Megkérem apát, hogy vigyen el minket az állatorvoshoz. Várj itt, mindjárt jövök.

Elrohant, és kettesben hagyta őket. A kislány rábámult.

– Ki vagy?

– Luca a nevem.

– Szereted a kutyákat?

A fiú bólintott.

– Igen, és szeretnék is egyet. Sajnos anyukám allergiás a kutyákra, ezért nem lehet.

– Ó, az nagyon szomorú. De bármikor átjöhetsz játszani Karllal.

A kedvessége meghatotta Lucát, aki egyke volt, és ez a találkozás egy hosszú barátság kezdete lett, amely csak akkor ért véget, amikor mindkettőjüket elsodorta a lavina…

Hogy elterelje a gondolatait, üdvözölte Signora Viscontit, Francesca édesanyját.

– Csodálatos szertartás volt, asszonyom.

– Igen, igaza van, és az, hogy eljött, igazi áldás Vincenzo számára. Azt mondta, hogy vacsoránál dr. Zoller mellett fog ülni. Menjen át az előcsarnokon, aztán balra.

Luca belépett a nagy terembe, amely már ünnepélyesen fel volt díszítve. A vendégek hosszú asztaloknál ültek, amelyek pompásan voltak megterítve: drága porcelánnal és kristálypoharakkal. Mindenhol virágdíszek álltak. Luca azonnal megtalálta az asztalát, és dr. Zoller meg a felesége szívélyesen üdvözölte.

Éppen élénk beszélgetésbe kezdtek, amikor Francesca apja felállt, és beszédet mondott. Amikor Luca feléje nézett, önkéntelenül is visszatartotta a lélegzetét. Attól félt, hogy meglátja Antonio herceget Bella mellett. De szerencsére a lány férfi kísérő nélkül ült Rinieri herceg és felesége, Luna hercegnő oldalán.

Bella időközben igazi hercegnővé vált. Micsoda idióta volt, hogy azt hitte, Bella majd újra látni akarja!

Tegnap este Vincenzo négyszemközt elmondta neki, hogy Antonio herceg jó parti lenne a húgának. Nyilvánvaló volt, hogy Vincenzo nagyon kedveli a herceget. Luca nem mondott erre semmit, de teljesen elveszettnek érezte magát.

Még néhány beszéd következett, és végül Luca is sorra került. Ha a vendégek tapsát vesszük alapul, akkor nagyon jól teljesített…

Végül a vacsora véget ért, és mindenki kiment a szabadba. Francesca hátat fordított a vendégeknek, és eldobta a menyasszonyi csokrot – amely pont Bella kezébe pottyant.

Luca számára nem is lehetett volna egyértelműbb jel, hogy minél hamarabb el kell hagynia az esküvői társaságot. Gyorsan hívott egy taxit, hogy visszavigye a hotelbe. Összepakol, és egyenesen a repülőtérre megy.

Öt perc múlva megérkezett a taxi. De mielőtt beszállhatott volna, érezte, hogy valaki megérinti a karját.

– Veled mehetek? – hallatszott egy remegő hang.

2. FEJEZET

Bella izgatottan visszatartotta a lélegzetét, miközben Luca válaszára várt.

A férfi megfordult és ránézett, zöld szeme szinte átfúrta Bellát.

Remegett, mert tudta, hogy Lucas biztosan megveti őt azok után, amit tett. De most már nem akart visszakozni.

– Tudom, hogy tönkretettem az életedet – kezdte. – És ezért megértem, ha most a pokolba küldesz.

Luca a homlokát ráncolta.

– Miről beszélsz?

– Amit veled tettem… Sosem tudtam túltenni magam rajta. De kérlek, legalább hallgass meg. Szeretnék…

– Signorina – szakította félbe a taxisofőr. – Akkor most jönnek, vagy sem?

Luca némán kinyújtotta a kezét, és besegítette a taxiba. Aztán megmondta a sofőrnek az úti célt, majd újra a lányhoz fordult.

– Na, kezdjük elölről. Hogy jutott eszedbe az az abszurd gondolat, hogy tönkretetted az életemet?

Bella sóhajtott.

– Ugyan már, ne áltassuk magunkat. Végül is te figyelmeztettél annak idején. Nem lett volna szabad lecsúsznunk az Ördögszurdokba. De én… Akkor csak hencegni akartam, hogy megmutassam, nem félek.

Luca ránézett.

– Ez már a múlté.

Hirtelen könnyek gyűltek a lány szemébe.

– A múlté? Évek óta csak erre gondolok.

– Miért?

– Mert az volt a sípályafutásod vége, amiért én vagyok a felelős, és amit soha nem fogok megbocsátani magamnak. Rábeszéltelek, és ezzel veszélybe sodortam az életedet – folytatta a lány. – Ezért megérteném, ha gyűlölnél. – Szívszorítóan felzokogott, és arcát a kezébe temette.

– Az én döntésem volt, hogy követlek – mondta lassan Luca. – Te nem vagy felelős a lavináért.

– Igen, de gondolj csak a következményekre! Anyám azt mondta, hogy a kórházban mindent megpróbáltak, hogy megmentsék a lábadat. El sem tudod képzelni, milyen rosszul éreztem magam akkor! Annyira szerettem volna meglátogatni téged, amikor mindketten kórházban voltunk… de nem engedték.

Luca hirtelen érezte, hogy dühös lesz.

– Ki tiltotta meg, hogy meglátogass?

Bella meglepődve nézett rá, és megtörölte a szemét.

– Az anyám. Azt mondta, hogy te…

– Megérkeztünk – szakította félbe őket a taxisofőr. Bella felnézett, és látta, hogy egy hotel előtt állnak.

Luca megfogta a kezét.

– Gyere, Bella. Azt hiszem, négyszemközt kell beszélnünk.

Kiszálltak, fizetett a sofőrnek, majd átkísérte a lányt a lobbyn a lifthez. Hercegnőként Bella természetesen ismert személyiség volt, és koszorúslányruhájában különösen feltűnő jelenség. Kíváncsi pillantások követték őket, és néhány szállóvendég elővette a mobiltelefonját, hogy fényképezzen.

A lift gyorsan felvitte őket.

– Ne lepődj meg, ha holnap megjelenik rólunk egy kép az újságokban – mondta Luca. – A riporterek mindenhol ott vannak az esküvő miatt. Kíváncsi vagyok, hogyan fogod ezt elmagyarázni Antonio hercegnek. Már írtak a közelgő esküvőtökről.

A lány megrázta a fejét.

– Még nem is vagyunk jegyesek, Luca. Azok csak pletykák. És ha a médiában fotókat közölnek rólunk, az egyáltalán nem érdekel. Az életem évek óta kész rémálom, úgyhogy hozzászoktam a bánathoz.

Bella nincs eljegyezve? És miért volt az élete rémálom? Ennek semmi értelme nem volt.

Luca a harmadik emeleti lakosztályába vezette, és becsukta utána az ajtót.

– Szeretnél felfrissülni? Mit szólnál egy kólához? – Régebben mindig ezt itták, amikor piknikeztek a hegyekben.

A lány mosolya olyan volt, mint egy meleg napsugár.

– Persze.

– Jó tudni, hogy néhány dolog nem változik.

Luca válaszokat akart kapni a kérdésekre, amelyek évek óta gyötörték.

– Köszönöm. Mindjárt jövök, csak kimegyek a mosdóba.

Luca így pár percig magára maradt, és ezt az időt arra használta, hogy gyorsan átgondolja a tényeket. A végzetes nap óta nem látták egymást, nem is hallottak egymásról. És bár Bella nem volt eljegyezve Antonio herceggel, mégis szoros kapcsolatban állt vele. És ezt a kapcsolatot a bátyja, Vincenzo is jóváhagyta.

Gyorsan átöltözött, sötétkék pulóvert és farmert választott. Ezután kiment a konyhába, és hozott két üveg kólát. Elgondolkodva tért vissza a nappaliba, és a kanapén várt Bellára.

Amikor a lány visszajött, a homlokát ráncolta.

– Ez nem fair. Te kényelmes ruhát vettél, miközben én…

– Ha akarod, felveheted a köntösömet. A fürdőszobában van, az ajtófogason.

Bella somolyogva nézett rá.

– Ez nem jó ötlet. Képzeld el, hogy tűz üt ki, és menekülnünk kell. Akkor szenzációs képeket szolgáltatnánk a sajtónak!

Luca nevetett. Milyen jó, hogy Bella megőrizte a humorérzékét!

A lány leült az egyik fotelbe, és a kezébe vette a kóláját.

– A humorod megmaradt, de hova tűnt a bátorságod? – kérdezte egy idő után Luca, hogy megtörje a csendet.

– Azt aznap vesztettem el, amikor azt mondták, talán nem fogsz tudni járni. Ezért is hálát adtam istennek, amikor ma megláttalak. Ez a válasz volt minden imámra.

A hangja megérintette Luca szívét, és eszébe jutott, hogyan sírt Bella a taxiban.

– Mit mondott akkor az anyád? Hogy ne gyere be hozzám a kórterembe?

– Azt mondta, hogy Angliába vittek, hogy egy szakorvos kezelje a lábad. És azt is mondta, hogy talán elveszíted.

Luca hitetlenkedve nézett rá.

– Tessék? De ez hazugság!

– Miért? Nem is voltál Angliában?

– Nem, persze hogy nem. Ugyanabban a kórházban voltam, mint te, és többször is próbáltalak elérni.

– Próbáltál elérni?

– Természetesen, mert nagyon aggódtam érted. Az orvos azt mondta, hogy nem tört el semmid, de a saját szádból akartam hallani, hogy jól vagy. – Luca sóhajtott. – Akkoriban majd megőrültem az aggodalomtól.

– Az lavina eltemette a mobilomat – mondta Bella. – Amint új telefont kaptam, újra és újra felhívtalak, és amikor nem válaszoltál, leveleket írtam neked. De nem kaptam választ. Legalább hatvan levelet küldtem.

Luca ránézett.

– Hatvan levél? De hát…

Bella szomorúan nézett rá.

– Végül rájöttem, hogy nem akarsz többé találkozni velem, mert engem hibáztatsz a balesetért. Ezért végül feladtam, hogy megpróbáljalak elérni.

Bella magyarázata megrázta a férfit.

– Hirtelen minden értelmet nyert – mondta csendesen.

– Miről beszélsz?

Az elmúlt években semmi sem úgy történt, ahogy hitték.

– Kérlek, folytasd! – mondta neki. – Mindent hallani akarok, mielőtt megoldom ezt a rejtélyt.

– Rejtélyt?

Még mindig nem érti?

Luca felsóhajtott.

– Talán a titok jobb szó rá.

Bella ránézett.

– Amikor megkérdeztem anyámat, meddig maradsz Angliában, azt mondta, körülbelül egy évig. Mert utána rehabilitációra kell menned.

– Egy egész évig? – Luca hangja elárulta, mit gondol erről.

A lány bólintott.

– És amikor májusban még mindig nem hallottam felőled, azt hittem, utálsz.

A férfi fojtottan káromkodott.

– Soha nem tudnálak gyűlölni, Bella!

– Igen, de én… Ez a gondolat depresszióba taszított. A szüleim segíteni akartak, és egy hónapot a Genfi-tó partján töltöttünk. De utána is nagyon rossz állapotban voltam.

– Á, tehát akkor ott voltál! – Luca bólintott. – Véletlenül találkoztam valakivel a palotából, és ő azt mondta, hogy nyaralsz, csak nem tudta, hol.

– Amikor visszatértünk Scuolba, azonnal elmentem az apádhoz. Mindenképpen tudni akartam, hogy vagy, még ha nem is láthattalak. De azt mondták, hogy a családod elköltözött. Senki sem tudta, hová, és az apád bezárta a rendelőjét, anélkül hogy bárkinek is szólt volna. Mintha eltűntél volna a föld színéről. Természetesen azt gondoltam, hogy többé nem akarsz velem találkozni.

Luca megdöbbent a hallottaktól.

– Én… Ha tudtam volna…

Bella zokogni kezdett.

– Aztán visszatértem a palotába, és magyarázatot kértem a szüleimtől. Tudod, mit mondtak? Hogy én Baldasseri hercegnő vagyok, és ezért egy herceghez kell feleségül mennem. És hogy ideje lenne elfogadnom a sorsomat. – Kis szünetet tartott, majd folytatta. – Abban a pillanatban világossá vált számomra, hogy a szüleim döntik el a sorsomat, és nem fogják engedni, hogy újra lássalak. Számomra ez olyan volt, mintha az egész világom összeomlott volna.

Luca komoran bólintott.

– Úgy tűnik, a szüleink összefogtak, hogy szétválasszanak minket.

– Kérlek, mondj el mindent, amit tudsz, Luca!

– Az apám nagyon tiszteletreméltó ember. Mindent megtett értem, a legjobb iskolába járatott, és finanszírozta az orvosi tanulmányaimat is. De aztán megismerkedtem Vincenzóval, és rájöttem, hogy az apám szigorúan ellenez mindent, ami a nemességgel kapcsolatos. Az ő szemében mindnyájan paraziták.

Bella halványan elmosolyodott.

– Talán igaza van, Luca.

A férfi vállat vont.

– Meglepődött, amikor Vincenzóval barátkoztam. Egyik nap, azt hiszem, a tizenegyedik születésnapomon, hazavittem a bátyádat, ami súlyos hibának bizonyult. Apám ugyanis elkezdte becsmérelni a származása miatt, míg végül Vincenzo elment.

– Milyen szörnyű! – kiáltott fel Bella rémülten.

– Az volt. Azért anyám sütött neki egy tortát. Mindig nagyon kedvelte a bátyádat. És azt mondta, ha több gyereke lehetett volna, egy Vincenzóra hasonlító fiút szeretett volna.

Bella mosolygott.

– Csodálatos asszonynak tűnik.

– Az is, és bizonyos szempontból emlékeztetsz rá. Mindenesetre biztosíthatlak, hogy nagyon szép emlékeket őrzök rólad és Vincenzóról. A barátságunk számomra a világon mindennél fontosabb volt.

Bella bólintott.

– Igen, nekem is. De mindez azon a szörnyű napon véget ért. – A férfi szemébe nézett. – Kérlek, mondd el, mit csináltál, amikor kiengedtek a kórházból.

Luca habozott, és az órájára nézett.

– Nos, ez egy hosszú történet, időbe telik. Igazából már a repülőtéren kellene lennem. Vincenzo azt mondta, hogy Viscontiéknál laksz. Ha akarod, elvihetlek oda.

– Nem maradhatnál holnapig?

– Bárcsak tehetném! – válaszolta sajnálkozva a férfi. – Sajnos holnap dolgoznom kell, korán el kell mennem.

– Még vasárnap is?

– Igen, előfordul. Igyál még egy korty kólát. Gyorsan összepakolok, aztán indulnunk kell.

Bella megitta a maradék kóláját. Tudta, hogy hálásnak kell lennie azért, hogy ennyi időt is kapott, hogy bocsánatot kérjen Lucától. Imái meghallgatásra találtak. De ha még mindig a régi Bella lett volna, most megkérte volna Lucát, hogy vigye magával.

Csakhogy már nem vagy tizenhat, és Luca az elmúlt tíz évben szigorúan betartotta az összes szabályt.

Már régen nem gondol rá. Biztosan egy gyönyörű nővel van együtt, és alig várja, hogy visszatérhessen hozzá. Micsoda szerencse, hogy a fotósok nem követték minden lépésüket!

Taxival mentek vissza a Visconti-villába.

Bellának egyáltalán nem tetszett, hogy Lucának ilyen gyorsan vissza kell mennie, de ez nem tartozott rá.

– Luca? Mielőtt elmész, tudnom kell, hogy volt a lábad. Mennyire volt súlyos a sérülés? Tudnom kell az igazat.

Luca vállat vont.

– Tényleg meg kellett műteni a lábamat, de a sebész remek munkát végzett, és gyorsan felépültem. Ha akarok, még mindig síelhetek, csak nem versenyeken.

– Tényleg? – kiáltotta örömmel Bella. – El sem tudod képzelni, mennyire boldoggá tettél ezzel! De épp az olimpiára készültél…

Luca bólintott.

– Biztosan nagyon élveztem volna egy darabig. De valójában ez inkább az apám álma volt, mint az enyém.

– Nem csoda, hisz te vagy az egyetlen fia.

– Ahogy te vagy anyád egyetlen lánya. És mindketten tudjuk, mit szeretne neked. Talán még nem vagy eljegyezve Antonio herceggel, de valószínűleg csak idő kérdése. Főleg, hogy az előbb elkaptad Francesca menyasszonyi csokrát.

– Francesca rosszul célzott, valójában Ginának szánta. – Már odaérték a villához, és Bella érezte, hogy fogy az ideje. – Annyi kérdésem lenne még hozzád! De természetesen nagyon hálás vagyok, hogy egyáltalán meghallgattál.

– Nagyon sajnálom, hogy ilyen gyorsan el kell mennem, Bella.

– Nem kell bocsánatot kérned.

Miután a sofőr megállt, Luca megkérte, hogy várjon egy percet, amíg Bella kiszáll. A bejárat felé indultak. A lány hirtelen úgy érezte, legszívesebben Lucas karjába vetné magát, és soha többé nem engedné el.

A férfi megállt, a zsebébe nyúlt, elővette a névjegykártyáját, és odaadta Bellának.

– Adia, Bella – mondta román nyelven. – Buna fortuna. – Sok szerencsét a jövőben…

Tehát nem gondolta, hogy újra találkoznak? Bella nehéz szívvel nézett utána, és figyelte, ahogy beszáll a taxiba. Boldogtalanul megfordult, az ajtóhoz ment, és becsengetett. Pillanatok múlva Rolf, Francesca bátyja nyitott ajtót.

– Bella, gyere be! Gina és én már kerestünk.

– Lucával voltam, ő hozott ide. Hol van Gina?

– A dolgozószobában. A szüleim már lefeküdtek.

– Rendben. Felmegyek és átöltözöm.

Fent a szobájában leült az ágy szélére, és a kezében tartott kártyát bámulta.

Dr. Luca Torriani sportorvos

Julier Medical Clinic, Suite 6

St. Moritz, Svájc

A telefonszám a klinikáé volt.

Luca tehát egész idő alatt csak egyórányira volt tőle. Orvos lett, pont, mint az apja. Ez mélyen megérintette Bellát.

Ennyi év bizonytalanság után végre megtudta, hol él és dolgozik a férfi. De semmit sem tudott meg a magánéletéről.

Bella azon az éjszakán nem tudott elaludni.

A sofőr elvitte Lucát a berni repülőtérre. Az út során végig Bellára gondolt. A lány szeme könyörgött, hogy maradjon. És egyáltalán nem volt könnyű elválnia tőle.