Keresd a szerző ajándék novelláit:
https://www.alomgyar.hu/ajandek-novella

A szerzőtől az Álomgyár Kiadó gondozásában megjelent:

A remény hajnala 2015, 2017

A sötétség fogságában 2015, 2018

Eltitkolt múlt 2016 ● Viharos érzelmek 2016

Törékeny vonzerő 2017

Elvarratlan szálak 2017

Ördögi kísértés 2018

Arcátlan csábító 2018 ● Érzéki csábító 2019 ● Végzetes csábító 2019

Heather vonzásában (Bűnös viszony 1.) 2019

Joyce csapdájában (Bűnös viszony 2.) 2020

Elfojtott indulatok (Elfojtva 1.) 2020

Baljós szitakötő (Biztos menedék 1.) 2020

Copyright © Anne L. Green

Hungarian edition © Álomgyár Kiadó

Minden jog fenntartva!

Borítóterv: Faniszló Ádám

További grafikai munka: Németh Renáta

Szerkesztette: Kalocsai Judit

Korrektor: Dér Adrienn

Tördelés: Dubecz Adrienn

Álomgyár Kiadó, Budapest, 2020

Felelős kiadó: Nagypál Viktor

Elérhetőségeink:

+36 30 487 3552

admin@alomgyar.hu

www.alomgyar.hu

www.facebook.com/alomgyar

instagram.com/alomgyarkiado

ISBN 978-615-6145-87-1

AMANDA

A maffiafeleség

„A profi lelki bántalmazó nem érint fizikailag, a profi gyilkos nem hagy nyomot, a profi diktatúra úgy húz köréd falat, hogy az láthatatlan, és nem bonthatod le legálisan. Csak szétverni tudod, vagy belehalsz.”

(Tisza Kata)

Minden akkor kezdődött, amikor igent mondtam Enrico Rossinak. Ő volt a levonzóbb férfi egész Milánóban. Szerelem volt első látásra. Egy fellángolás, ami sosem ért véget. Magával ragadott a különleges személyisége, de legfőképpen a tekintete, mert ha rám nézett, azt sem tudtam, hol vagyok. Már akkor tudtam, hogy ő lesz a végzetem, de akkor még nem is sejtettem, hogy ez mennyire igaz.

Az esküvőnk után csodálatos élet kezdődött. Egy hatalmas, otthonos villába költöztünk, teljes személyzettel, és annyi pénzzel, amit elkölteni sem tudtunk. Enrico üzletemberként dolgozott, de csak ritkán túlórázott, így minden estét a meghitt kis zugunkban együtt töltöttünk. Egy tündérmesében éreztem magam. A családban mindenki azt hangoztatta, hogy megfogtam vele az isten lábát. Kivéve a húgom, Miranda. Haragudtam is rá, mert az első pillanattól kezdve, isten tudja, miért, de ellenséges volt Enricóval, ám a legfájdalmasabb az volt, hogy ezt Enrico előtt sem leplezte. Mivel mindkettőjüket szerettem, igyekeztem a villámhárító szerepét betölteni közöttük.

Már a házasságunk első évében megszületett a szerelmünk gyümölcse, Emilio. Madarat lehetett velem fogatni, olyan boldog voltam, mert Enrico, Miranda rossz megérzéseire rácáfolva, csodálatos, gondoskodó férj és mindenkinél jobb apa volt. Imádtuk egymást.

Habár a húgom szerint kellett volna, mégsem zavart, hogy otthonülő háziasszony vált belőlem. Enrico megteremtette számunkra a biztonságos, szerető otthont, én pedig boldogan gondoskodtam róla és a fiamról. Sosem érdekelt, mivel is foglalkozik a férjem tulajdonképpen, ami a húgom szerint szintén óriási butaság volt. Szerinte botrányos volt a felfogásom, mert homokba dugtam a fejem, és kiszolgáltattam magam egy férfinak, miközben ő semmit sem osztott meg velem. A noszogatásaira sem kíváncsiskodtam, mert teljesen megbíztam Enricóban. Meghagytam minden téren a szabadságát, még abban is, mit oszt meg velem és mit nem. Talán titkon még örültem is neki, hogy nem untat olyan dolgokkal, amiktől csak buta libának érezném magam.

Nem érdekelt semmi, mert számomra Enrico volt a megtestesült tökéletesség. Elárasztott a figyelmességével, ajándékokkal. Nem volt kétségem afelől, hogy tiszta szívből szeret. Mindig észrevette rajtam, ha bántott valami, és megértőnek mutatkozott a húgom sokszor illetlen viselkedése miatt is.

Aztán beköszöntött egy különleges nap. A megismerkedésünk évfordulójának napja. Szerettem volna Enricót elcsábítani és vele tölteni a napot, ezért délután Emiliót bébiszitterre bíztam, mert meg akartam lepni a férjem a munkahelyén.

Az irodájához érve a hátsó ajtón lopakodtam be, és már éppen a kilincsen volt a kezem, amikor meghallottam, hogy kiabál valakivel. Sosem hallottam még, hogy felemelte a hangját, ezért megtorpantam. Nem gondoltam semmi rosszra, de nem akartam megzavarni munka közben. A résnyire nyitott ajtón keresztül bekukkantottam, és megláttam őt, ahogy feláll az asztalától és mérgesen odalép a kétségbeesetten mentegetőző férfihoz, akit két másik férfi fogott le. Abban a pillanatban éreztem, hogy rosszkor érkeztem.

Szerettem volna hátat fordítani és elszaladni, de a lábam megbénult, gyökeret vert. Döbbenten néztem végig, ahogy a férjem, akit mindennél jobban szerettem, a rémült pasas homlokához szegez egy fegyvert, és hidegvérrel elsüti azt. A pisztoly dörrenése belehasított a fülembe. Ösztönösen megugrottam ijedtemben. A férfi teste egy hatalmas puffanással a földre zuhant, és mindent elárasztott a vér. Mintha csak engem talált volna el a golyó, elviselhetetlen fájdalom tartotta görcsben az egész testem. Egy pillanatra megszédültem. Nem, nem, nem! Csak hallucinálok! Enrico erre sosem lenne képes! A számra tapasztott kézzel, tanácstalanul álltam, a meleg könnyek végigcsorogtak az arcomon. Ez nem lehet a valóság, ez csak egy rémálom!

Egyvalami volt biztos csupán: akármit láttam is, Enrico nem tudhatta meg, hogy láttam, mi tett, ezért ahogy belopóztam, úgy ki is osontam az épületből. Az autómban ülve azonban velőtrázó zokogás tört rám. Akármilyen mentséget kerestem is a tetteire, erre nem volt megnyugtató válasz. Olyan rezzenéstelen arccal húzta meg a ravaszt, hogy tudtam, nem először ontja ki egy ember életét. Nem tudtam, mihez kezdhetnék az igazsággal. Az addig tökéletesnek hitt világom összeomlott.