MATT FRASER

ÉLETLECKÉK AMERIKA VEZETŐ MÉDIUMÁTÓL

ÉDESVÍZ KIADÓ
BUDAPEST

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Matt Fraser / When Heaven Calls

Originally published by Gallery Books, an imprint of Simon & Schuster, Inc., USA, 2021

Fordító

Béresi Csilla

Szerkesztő

Lukács Tamás

Olvasószerkesztő

Ligeti Szilvia

Copyright © Matt Fraser 2021

Hungarian translation © Béresi Csilla, 2024

Hungarian edition © Édesvíz Kiadó Kft., 2024

Cover design © Édesvíz Kiadó Kft., 2024

Minden jog fenntartva.

A könyv – a kiadó írásos jóváhagyása nélkül – sem egészében, sem részleteiben nem sokszorosítható vagy közölhető, semmilyen formában és értelemben, elektronikus vagy mechanikus módon, beleértve a nyilvános előadást vagy tanfolyamot, a hangoskönyvet, bármilyen internetes közlést, a fénymásolást, a rögzítést vagy az információrögzítés bármely formáját.

ÉDESVÍZ KIADÓ, BUDAPEST

Felelős kiadó: Novák András igazgató

Főszerkesztő és gyártásvezető: Dudich Ákos

Tipográfia: Janković Milán

A borítót készítette: Goart Design Bt.

Elektronikus formátum
Békyné Kiss Adrien

EPUB ISBN 978-963-507-453-2

MOBI ISBN 978-963-507-454-9

Kedves Olvasó!

Az Édesvíz Kiadó célja megalakulása, 1989 óta, hogy útmutatást, támaszt, kihívást nyújtson azoknak, akik a tudatos önismeret és önfejlesztés egész életen át tartó útjára léptek. A Kiadó csapata azóta is minden nap azon dolgozik, hogy megtaláljuk és megjelentessük azokat a könyveket, amelyek céljai elérésében (vagy keresésében) leginkább segítik Önt.

Ahogy az élet minden területén, könyvkiadói hivatásunkban is a megújulás, az innováció az egyik legfontosabb szempont.

Elkötelezettek vagyunk a nyomtatott és az elektronikus könyvkiadásban egyaránt. Ezért használjuk ki az ebook kínálta lehetőségeket is: ezzel a XXI. századi technikával környezetkímélőbben és az Ön számára is olcsóbban tudjuk eljuttatni Önhöz azt, amit szeretne, mint a nyomtatott verzióval. Ráadásul a régi, boltokban talán már nem is kapható könyveinket digitálisan ismét megtalálhatja.

Az olvasás élménye és szeretete az Édesvíz Kiadó hitvallása: legyen az nyomtatott vagy elektronikus, megvásárolt vagy illegálisan letöltött. Lényeg, hogy az Üzenet, a Könyv eljusson Önhöz.

Ugyanakkor mire Ön ezeket a sorokat olvassa, addigra akár ezernél is több órányi munkánk és jelentős kiadásaink vannak a megjelentetésben.

Ezért hálásan megköszönjük, ha könyvünket illegális letöltés helyett megvásárolja, és ezzel hozzájárul Kiadónk fenntartásához és további könyvek kiadásához. Cserébe mi igyekszünk minden kiadványunkat egyre könnyebben és olcsóbban elérhetővé tenni az Ön számára.

Szívesen fogadunk minden visszajelzést, amelyet megfontolva még többet tehetünk azért, hogy Ön, kedves Olvasó, elégedett legyen Kiadónkkal és könyveinkkel.

Köszönjük együttműködését!

Jó olvasást kíván:

Novák András

alapító tulajdonos

Kapcsolat:

szerkesztoseg@edesviz.hu

www.edesviz.hu

TARTALOM

Előszó

1. fejezet: Mert szólít a menny

2. fejezet:  A korai évek, avagy nem mindenki lát szellemeket

3. fejezet:  A gimnázium poklában

4. fejezet:  Segítség és gyógyulás

5. fejezet:  Varázsló vagy, Harry

6. fejezet:  Apám elcsodálkozik

7. fejezet:  Szkeptikusok, hitetlenkedők és játékrontók

8. fejezet:  Ouija tábla, mennyei védelem, pozitív hozzáállás és remény

9. fejezet:  Telefonos játék

10. fejezet:  Lelki társak

11. fejezet:  Mennyország és átlépés a túloldalra

12. fejezet:  Elvarratlan szálak, bevégezetlen ügyek

13. fejezet:  Rivaldafény és szellemek

14. fejezet:  Kérdezd a médiumot. Kérdések életről, halálról és a másvilágról

Köszönetnyilvánítás

Ezt a könyvet a családomnak, rajongóimnak és elköltözött szeretteimnek ajánlom. Mindannyiatokról egyszerre szólok, mert mindannyiatokat nagyon szeretem. Valamennyien hozzájárultatok ahhoz, hogy azzá legyek, aki ma vagyok. Lássuk tehát!

† Mary nagymama: Köszönöm, hogy oly sokszor meglátogattál a szellemvilágból, és mindig te vezéreltél spirituális fejlődésem ösvényén.

† Nagypapi: Köszönöm, hogy oly sok szeánszomra velem jöttél, és a támaszom voltál. Soha nem feledem közös autóútjainkat, és azt, milyen büszke voltál rám, látva, hogy azt csinálom, amit imádok.

Anya: Köszönöm, hogy szeretsz, és segítesz rálelnem a saját médiumi hangomra. A te anyai bátorításod révén találtam meg a helyemet a világ színpadán.

Apa: Köszönöm, hogy félretetted a saját meggyőződésedet, csak hogy elfogadhasd és igenelhesd, aki vagyok. Neked köszönhetem, hogy a legnyakasabb kételkedőket is leszerelem.

Maria: Köszönöm, hogy a legjobb barátom vagy, és hogy itt vagy mellettem ebben az eszelős vágtában. Köszönöm, hogy annyi energiát fordítottál arra, hogy megvalósítsam a látnokálmomat.

Rajongóim és követőim: Köszönöm, hogy megbíztok bennem, és közvetíthetem az üzeneteket az eltávozott szeretteitektől. Nektek köszönhetem, hogy jelenleg itt tartok. Köszönöm, hogy másoknak is ajánlotok, és kitartotok mellettem. Nem hagylak cserben benneteket.

A Fraser-csapat: Mindenkit köszönet illet a csapatomból: a pénzügyesemet, sajtófelelősömet, ügynökömet és marketingeseimet, sofőrjeimet és személyi titkáraimat, akik a legjobbat hozzák ki belőlem.

Kételkedők: Köszönöm, hogy próbára tesztek és levizsgáztattok. Miattatok éreztem szükségét, hogy mélyebben vegyem vizsgálat alá a képességeimet, és keményen dolgozzam. Ti értettétek meg velem, hogy manapság minden eddiginél fontosabb, hogy meghallgassák a mondandómat.

Sharon, Anthony, Theo, Ava: Köszönöm, hogy befogadtatok a családotokba, és mellettem álltatok. Nem mindennapos jelenség, hogy az ember lányának, illetve nővérének a párja egy médium. Csodálatos érzés, hogy áldásotokban részesülök.

Végül, de korántsem utolsósorban, Alexa: Nem lehetek eléggé hálás, amiért itt vagy az oldalamon. Köszönöm, hogy keresztül-kasul utaztad velem az országot, otthon vársz rám a fellépéseim után, vagy kávéval ébresztesz egy-egy nagyobb előadás reggelén. Köszönöm a kimeríthetetlen szeretetedet és kedvességedet, amelyben nap mint nap részesítesz. Köszönöm, hogy a sziklám vagy, amikor összecsapnak fölöttem a hullámok, és emlékeztetsz rá, hogy érek valamit.

• Előszó •

MATT RÉGI SAJTÓFELELŐSÉTŐL

Egy napon gyökeres fordulatot vett az életem. Kaptam egy e-mailt egy fiatal médiumtól, Matt Frasertől. Sok jót hallott rólam, és úgy vélte, segítségére lehetek az imázsépítésben, hogy még több embertársán segíthessen.

Amikor felhívtam, elmondta, hogy a bostoni Seaport Hotel és Világkereskedelmi Központban dolgozik sürgősségi asszisztensként. Valósággal csüngtem a szavain, mivel kérdés nélkül hírt adott elhunyt édesapámról, Murray-ről. Apa minden jel szerint pontosan tudta, milyen nehézségekkel jár a házasságom és két fiam nevelése, pedig senkivel nem osztottam meg ezt a neten, éppenséggel mélyen eltitkoltam.

Döbbenetes volt ez az ötperces telefonbeszélgetés Matt-tel. Először elsírtam magam, aztán nevetni kezdtem. Apának még a mennyben is megmaradt a remek humora! Én pedig egyszer s mindenkorra Matt hívévé szegődtem.

Később megtudtam tőle, hogy a hozzá hasonlóan paranormális képességekkel bíró nagymamája javasolta, hogy engem keressen meg. Így tehát Mary nagymamának is örök hálával tartozom.

Mattben minden különleges: hogy olvas az elhunytak lelkében; a látomásai filmszerűek; nevekkel és konkrét részletekkel hitelesített üzeneteket hall; átéli az elhunytak végóráit; vigaszt nyújt hallgatóságának, és bizonyságát adja a szeretet nem szűnő hatalmának. A mai napig ámulatba ejtenek nem mindennapi adottságai. Nem ismerek nála jobb embert. Megtiszteltetésnek veszem, hogy a hívása megnemesítette az életemet, és lehetővé tette, hogy vele dolgozva millióknak szerezzünk megkönnyebbülést.

Noha gyakran szerepel a tévében és rádióműsorokban, amikor számára vadidegen, csak keresztnéven bemutatkozó betelefonálóknak tolmácsolja a túlvilágiak üzenetét, illetve magazincikkekben és a közösségi oldalakra posztolt videókban is lehet látni, ám ez még nem minden. Megesik, hogy a felvétel során egy stábtag vagy egy producer mellett elhaladva megjelenik előtte az illető elhunyt hozzátartozója, aki arra kéri, hogy közvetítse az üzenetét a letaglózott rokonnak, és így enyhítse a gyászát.

A rádiófellépések során a munkatársak felsorakoznak a folyosón, hogy a szellemvilág felől érdeklődjenek. Több detektívvel is dolgozott már különböző bűnügyek megoldásában. Jótékonysági tevékenységet is folytat, hogy támogassa a szívének kedves ügyeket. Mindemellett imádja az életet, hűséges férj, nagyszerű humorérzékkel, aki mindenben a jót keresi és véli felfedezni.

Hiszem, hogy meglepőnek és érdekfeszítőnek találod majd a könyvét. Életének igaz története ez. Remélem, megrendítenek ennek az életnek a szívmelengető pillanatai, s erőt merítesz a kötet lapjait átitató emberszeretetből és humorból. Hiszen, ahogy Matt is vallja: „A szeretet mindörökre szól.”

A legjobbakat kívánom,

Imal Wagner

• 1. fejezet •

MERT SZÓLÍT A MENNY

Nyugi, szellem, még meg sem ittam a kávémat!

Akik nem szoktak halottakkal beszélgetni, nem egykönnyen látják át, milyen lehet az életem. A nekem szegezett kérdések és egyik-másik komment alapján úgy sejtem, azt képzelik, többnyire törökülésben ülök transzban, netán néhány centire a padló fölött lebegek, vagy éppen Rhode Islandet és földi porhüvelyemet odahagyva lebbentem fel a szellemvilágot előlünk eltakaró fátylat. Útközben esetleg betérek egy ezoterikus teaházba, hogy kávézaccból és kristálygömbből jósoljak.

Nos, szó sincs ilyesmiről. A valódi Matt Fraser hétköznapi fickó, aki történetesen ért a holtak nyelvén. Nyitott könyv vagyok mindenki számára, és örömmel osztom meg veled, kedves olvasóm, nem is annyira hétköznapi életem egy tipikus napját.

Reggel nyolc van, és csörög az ébresztőóra. Nem vagyok a korán kelés híve, ezért ilyenkor hétszer-nyolcszor is visszaalszom. Sajnos azonban nem heverészhetek sokáig heti három-négy nyilvános fellépés mellett, amihez minden délután magánszeánsz, valamint gyakori tévé- és rádiószereplés társul. A napirendem sokszor olyan zsúfolt, hogy arról is elfeledkezem, a hét melyik napja van éppen, vagy melyik városba vagyok hivatalos. Reggel ezért zenével kezdem a napot, hogy lelket öntsek magamba.

Mindenféle zenét kedvelek, de a régi diszkómuzsika és a popdalok a kedvenceim. Hát igen, való igaz, öreg lélek vagyok. Külön összeállításom van kifejezetten a reggeli ébredésre. A mai műsor a Bangles száma, a „Manic Monday”, amelyet Gloria Gaynor követ. Ő teli torokból fújja az „I Will Survive” című dalt. Oké, Gloria, mostanra felébredtem!

Hallgathatnék másfajta zenét is a nap folyamán, de az ütős reggeli keverékre esküszöm. Nem engedhetem meg magamnak, hogy kornyadozzam, hiszen az a dolgom, hogy magamhoz vonzzam a szellemeket. Hozzánk hasonlóan ők is az energikus vidámságot részesítik előnyben, ami nekik is meghozza a jókedvüket. És nem csupán róluk van szó. Az energiám a klienseimre is átragad. Jobban érzik magukat a bőrükben, ha nyitott, éber és pozitív vagyok.

Megnézem a napi programom az okostelefonomon. Ma is lesz dolgom elég. Úgy tűnik, a reggeli zenei összeállítás nem maradt hatás nélkül, mert alig lépek a zuhany alá, máris látogatót kapok. Egyetlen villanás – ha úgy tetszik, látomás – elém hozza a lelket, aki kapcsolatba kíván lépni velem. Aztán a kép elhalványul. Rendszerint érzem a szellemeket, hallom a gondolataikat, s néha az agóniájuk is lejátszódik előttem. Szerencsére nem élem át teljességgel a fájdalmukat, mindenesetre egy-egy testrészem bizsergése vagy elnehezedése tudósít annak mikéntjéről.

Korai vendégem a reggeli tisztálkodás közben egy húszas évei elején járó fiatalember. Sápadtnak és soványnak látszik. Fura nyomást érzek a szívem táján, és hirtelen köd üli meg az agyamat. Semmi kétség, szegény fickó túladagolta magát. Tudom, érzékeny találkozás vár rám, előbb azonban van még egy kis dolgom.

A látók sem lehetnek meg a fánkozó nélkül

Felöltözöm, és kocsiba pattanok, hogy elugorjak kávéért. Az iménti látomáson jár az eszem. Nagy valószínűséggel találkozunk még valamelyik délutáni Skype-szeánszom során. A srác szemlátomást nyomulós, és elsőnek szeretne érkezni a rendelésemre. Persze semmi kétség, hogy miután elmondta a magáét, más lelkek is jönnek utána. Egyelőre nem hagy békét, igyekszik mindenáron felkelteni a figyelmemet. Ha nem hangolódom rájuk 100 százalékig, addig bizgatnak egyre feltűnőbben és hangosabban, amíg nem sikerül. Anya hátulgombolós kölykökhöz hasonlítja őket, akik el akarják érni, hogy rájuk figyeljek telefonálás helyett.

– Nyugi! – csitítom a szellemet. – Első a kávé.

Bekanyarodom az autós kávézó elé, ahol a szokásos nagy adag jeges mogyorós kávémat kérem. Korábban kisebbet rendeltem, azonban képtelen vagyok ellenállni az új „egyet fizet, kettőt kap” reklámfogásnak, annál is inkább, mert később nem lesz időm még egyszer „betankolni” belőle.

Testetlen hang recseg a kis mikrofonban.

– Matt Fraser az?

Bocs a csalódásért, de ezúttal nem szellem szólít meg. Sharon az árukiadó ablaknál ráismer a hangomra. Nem csoda, mivel a múlt héten megjelent előttem a nagyanyja. Kétség nem férhetett hozzá, akkora hangerővel jelentkezett. Aggasztotta az unokája új udvarlója, meg kellett hát nyugtatnom, hogy nem kell Sharont féltenie. Néha lehetetlen egy léleknek ellentmondani. Ha törik, ha szakad, muszáj átadnom az üzenetét akár az autós kávézóban, a mögöttem türelmetlenül dudáló, kávéfüggő sofőrök hadától kísérve is. Sharon napját azonban felderítette nagyanyja üzenete. Olyan boldog volt, hogy repeta fánkkal ajándékozott meg!

Itt, Rhode Islanden, ebben a zsebkendőnyi államban, amelyen dugómentes időszakokban negyvenöt perc alatt keresztül lehet hajtani, gyakran megismernek. A sűrű tévészerepléseknek és élő műsoroknak köszönhetően lépten-nyomon olyanokra akadok, akik közlik, milyen sokat segítettem nekik vagy valakinek, aki közel áll hozzájuk. Engem ez nem zavar. Nagyobb jutalmat elképzelni sem tudok, és ilyenkor elönt a hála, hogy megoszthatom másokkal a sajátos adottságomat.

Hazaindulok a kávéval és egy cukormázas fánkkal – általában valahogy így kezdődik egy átlagos munkanapom.

Egyre többen lesznek az irodámban

Leülök az íróasztalomhoz, és elintézek pár telefonhívást: jövőbeli rendezvények, egy celebekkel való hajókázás, pólórendelés, ilyesmi. Naponta akár egy órát is eltöltök a rajongóimnak válaszolva. Szeretem csekkolni a Facebook-oldalamat meg a többi közösségi oldalamat, és látni a rengeteg kommentet és értesítést. Igyekszem minden nekem címzett üzenetet megválaszolni, mert úgy érzem, médiumként nemcsak az a szerepem, hogy a holtakkal beszéljek, de az is, hogy ösztönözzem az élőket a mennyektől kölcsönzött égi tudással. Miután megválaszoltam a kommenteket, lelkesítő mondásokat fabrikálok, és fotókat készítek, amelyeket megosztok majd a követőimmel. Alázatosságra int a tudat, hogy ezrek olvassák ezeket a világ minden táján. A közösségi felületeim ilyenformán sokkal többet jelentenek rajongói oldalaknál. Online közösség jött így létre, amelyben biztonságosan megoszthatjuk a tapasztalatainkat, és sokat tanulhatunk a szellemvilág nyelvéről. Hozzátartozik a küldetésemhez, hogy segítsek a hátramaradtaknak kigyógyulni a gyászukból.

Ugyan mire mennék a teendőim listája nélkül? Nagyon oda kell figyelnem mindenre, mert nem csupán hétköznapi dolgok zavarnak meg, mondjuk, megszólal az ajtócsengő, vagy a cicám igényli, hogy vakarjam meg a füle tövét, esetleg a barátnőm ugrik be hozzám. A szellemeket ugyanis nem érdekli, zárva van-e az ajtóm, vagy elnémítottam-e a telefonomat. Amikor közölni akarnak valamit, csak megveregetik a vállamat.

Ami a barátnőmet illeti, Alexa is benéz hozzám, hogy puszival búcsúzzon, mielőtt a fitneszterembe, onnan pedig munkába indul. Minden reggel edzeni jár, ami rám nemigen jellemző. A reggeli fánkot leszámítva napközben igyekszem egészségesen étkezni, azonban Alexa nagyobb eséllyel találkozik a fitneszteremben Jézussal, mint velem. Tavaly rávett, hogy tartsak vele pár hónapig, látva azonban, hogy nem jutok tovább a szoláriumágynál, letett rólam.

Váratlanul újabb üzenetet kapok a túloldalról; új lélek jelenlétét érzékelem a helyiségben. Egy idősebb hölgy jelentkezett, aki a kapott jelek alapján rákban halt meg. Úgy tűnik, minden erejével azon van, hogy tisztázzon valamiféle félreértést. A lelkek mindig boldogok, ha sikerül lezárniuk az ügyeiket az élőkkel, és egyértelmű helyzeteket teremteniük. Még ma jó eséllyel gyógyerejű üzenetet adhatok át e látogatómnak köszönhetően. Nem győzök csodálkozni azon, hogy a lelkek már a kliensek előtt megjelennek!

Tévhitek eloszlatása

Naptáram pittyegése jelzi, hogy kezdődik a nap első rendelése. Manapság már csak telefonon és Skype-on fogadok klienseket, otthon, személyesen nem. A technika fejlődése lehetővé teszi, hogy többeken segíthessek a távolból. Előfordul, hogy valakivel Tennesseeből skype-olok, aztán meg egy japán kliensemmel értekezem. Ők is oldottabban tárgyalnak velem otthonuk biztonságából, én pedig mindenestől a halottaik üzeneteire koncentrálhatok. Gyakran teszik fel nekem a kérdést: „Tudja tolmácsolni a lelkek közléseit telefonon vagy Skype-on keresztül?” Valójában még jobban is, mint testközelben! Azok a látók, akik ragaszkodnak a személyes jelenléthez, a kliensekre figyelnek, nem pedig a lelkekre. Lesik, miként reagál az illető a túlvilági közlésekre, és milyen a testbeszéde, öltözete, ékszerei.

A szeánszaim során én a megjelenő lelkekre fókuszálok. Egyesek úgy vélik, hogy egy médium ne tegyen fel rávezető kérdéseket. Bárcsak több időm jutna erre, de alig van arra is, hogy tisztázzam az elhunyt nevét, halálának okát és közlendőjét. Rendszerint már az előtt érzékelem vagy hallom a lélek jelentkezését, mielőtt felvenném a telefont. Miután létrejön az összeköttetés vagy a Skype-kapcsolat a megbízómmal, sok minden tisztázódik. A szellemeknek azonban annyi a mondandójuk, és olyan vehemenciával adják elő, hogy alaposan össze kell szednem magam, nehogy elveszítsem a fonalat. Kérdezni végképp nincs idő. Ilyenkor behunyom a szemem, nehogy kihagyjak valami fontos részletet. Ha láttad már pár videómat, tudod, miről van szó. Abban a pillanatban, amikor kapcsolatot létesítek egy lélekkel, ömleni kezd róla az információ. Én is gyorsan beszélek, hogy hiánytalanul közvetíteni tudjam a mondandóját, ami irdatlanul nehéz, és teljesen kizsigerel.

Az öreg hölgy bökdös a túloldalról. Mintha most jött volna el az idő, hogy lezárjon valami ügyet, és ezzel első kliensemet a tisztánlátás és gyógyulás útjára terelje.

Jól sejtettem. Ahogy bejelentkezik Skype-on a kliensem, nyomban ott látom mellette az elhunyt édesanyját, azaz az öreg hölgyet.

– Itt a kedves mamája – mondom a kliensemnek. – Valamit tisztázni szeretne önnel.

Szellemlátogatóm visszaigazolja, hogy nem csalt meg a bizsergésem, rákban halt meg.

– A rák vitte el – folytatom.

– Nem, nem! – tiltakozik izgatottan a kliensem. – Valaki másról beszél. Anyámat megölték!

Leírom neki a szellem viselkedését, aki a maga módján kitart a diagnózisom mellett. E szerint agytumor okozta a halálát. Kliensem sírva fakad.

– Valóban rákos volt, de nem ezért halt meg. Meggyilkolták!

Teljesen összezavarodom. Végül kiderül, kliensem képtelen volt elfogadni, hogy az anyja a betegségébe halt bele. Kényelmesebb volt azt hinnie, hogy a hospice nővére tette el láb alól. Édesanyja lelke a szükségét érezte, hogy felvilágosítsa az igazságról, és ezzel a gyógyulás útjára terelje. A végstádiumban már sem enni, sem nyelni, főként pedig beszélni sem tudott. Most azonban meg szerette volna értetni a lányával, hogy nem gyilkosság áldozata lett, és többé nincsenek fájdalmai. Értésére akarta adni, hogy a hospice nem tévedés volt, hanem nagyon is bölcs döntés, ami élhetővé tette az utolsó földi időszakát.

Nem egy kliensem szenved hasonló tévhitektől, mivel az ítélőképességüket elhomályosítja a szeretett lény elvesztését kísérő érzelmi felindulás. Az elménk gyakran csap be minket. Ilyenkor megrekedünk egy tévhitnél vagy eltorzult emléknél.

Beletelik pár pillanatba, amíg a kliensem megemészti a hallottakat, aztán könnyes szemmel mond köszönetet:

– Olyan könnyű volt azt a nővért okolni mindenért, és rá haragudni. Ideje felhagynom ezzel. Jót tett, hogy mindezt elmondta nekem az édesanyám.

Maradt néhány percem a következő Skype-rendelésig. Nem sokat tudok erről a megbízómról, és nem is néztem utána a részleteknek. A zuhanynál jelentkező fiatalember egyelőre nem ad hírt magáról. Nem hinném, hogy a következő hívásnál jelentkezne be megint.

A mennyben nincs olyan, hogy „vissza a feladónak”

Középkorú fickó jelenik meg a Skype képernyőjén, mellette pedig egy rá megszólalásig hasonlító szellemlény.

– Elvesztette a fivérét? – kérdezem. Ben azt feleli, hogy nem tudja biztosan, mivel a születésük után elválasztották egymástól őt és az ikertestvérét. Éveken keresztül megszállottan kutatott utána, de nem tudta, milyen néven keresse. Nemrég elhunytak a nevelőszülei, akik szerető otthont biztosítottak számára. Egyetlen adat volt csak a birtokában: a vér szerinti apjának a neve.

– Szál egyedül vagyok a világon, de úgy érzem, él még valahol az ikertestvérem. Meg kell őt találnom – jelenti ki.

Meg tudom idézni a vér szerinti apját, aki a sajnálkozását fejezi ki, amiért nem ő nevelte fel a fiait.

– Jó ideje szemmel tartom Bent – mondja. – Tudatom vele, hogy a testvére, Joseph néhány hónapja elhunyt autóbalesetben, és most itt van velem. Tudnia kell, mennyire sajnálom, hogy élőként semmit sem tettem az összekerülésükért. Szeretném, ha tudná, hogy abbahagyhatja a kutakodást, és így megnyugodna a lelke.

Semmi kétség, hogy Bennek csalódást okoz majd a hír, életében már nem találkozhat a fivérével, de kötelességem változtatás és szépítgetés nélkül továbbadni, amit a szellemektől hallottam. Médiumi szavahihetőségem szenvedne csorbát, ha a klienseim szája íze szerint fogalmaznék. Csúszós lejtő ez, nem tanácsos elindulni rajta.

Az első sokk után Ben meglepően nyugodtan fogadja közléseimet. Szomorú, hogy meghalt a fivére, annak viszont örül, hogy lezárhatja az értelmetlen keresést.

– Muszáj volt megtudnom az igazságot. Különben soha nem hagynám abba, hogy utána nyomozzak.

Jobb érzés lett volna közvetlenül összekötnöm őt Josephfel, de nem így működik a dolog. Kéréssel fordulhatok ugyan a túlvilághoz, abba azonban nincs semmi beleszólásom, ki jelentkezik a hívásomra. Amikor az ember beüt egy számot a telefonon, nem tudhatja biztosan, ki szól bele a vonalba. Néha senki. Sok oka lehet ennek. Meglehet, a kliens gyásza túl mély ehhez. Máskor korai a dolog; az elhunyt nincs még túl az életértékelésén, s időre van szüksége, hogy berendezkedjen a másvilágon. Ahogy nekünk is ki kell csomagolnunk új lakhelyünkön, és rendet tennünk, mielőtt látogatókat fogadhatnánk.

A csalódást okozó szenzitív üzenetek nem mindig találnak olyan elnéző fogadtatásra, mint Ben esetében. Talán táblát kellene akasztanom magamra a felirattal: „Én csak hírvivő vagyok.” Nemrégiben egy anyát kapcsoltam össze a kamaszfiával, aki öngyilkosságot követett el. A fiú azonnal meg is jelent, és elmondta, hogyan halt meg. Borzasztó lelkiállapotban volt, és alkohollal öblítette le a depresszióra meg a szorongásra felírt gyógyszereit. Tudja, folytatta a fiú szelleme, hogy nem vette komolyan a kezelést, és az anyját sem segítette ebben. Szegény asszony mindent elkövetett a gyógyulásáért, de ő menthetetlen volt, és felakasztotta magát.

Az anya félbeszakította mondandómat.

– Sajnálja, hogy bevégezte az életét?

– Igen, sajnálja – feleltem. – Bánja már, amiért nem volt keményebb, és nem nézett szembe a gondjaival, ahelyett, hogy elfutott volna előlük. Most látja már a túlpartról, mennyit ártottak neki a drogok, és lett volna más esélye is.

– Ó, istenem! – kelt ki magából szegény asszony. Azt akarta hallani, hogy fia halála elkerülhetetlen és eleve elrendelt volt, és jó helye van neki a mennyországban. A legkevésbé sem nyugtatta meg a fia sajnálkozása és a tudat, hogy fájdalmas halála nem volt szükségszerű. Visszanézve persze mindenki okosabb, nekem azonban úgy kellett tolmácsolnom az eltávozott válaszát, ahogy hallottam. Némi háborgás után az anyát mégis megvigasztalta, hogy a fia békére lelt a szellemvilágban.

Amikor a szülők a gyermeküket veszítik el, többet veszítenek egy hozzátartozónál. Minden mérföldkő, amelyet más szülők megünnepelnek felnövekvő csemetéik mellett, újabb tőrdöfés a szívükbe, hiszen ők nem élhetik át ugyanezt.

Az ég áldása van a munkámon

Van még néhány kliensem, aztán ideje felkészülnöm az esti rendezvényre. Amint rájöttem, hogy kapcsolatba tudok kerülni a túloldal lényeivel, máris tömegesen jelentkeztek be hozzám magánrendelésre. Hamarosan arra is rájöttem, hogy a csoportos foglalkozásokon több problémájával vívódó embert érek el, ez azonban körültekintő tervezést igényel. Minden apró részletre oda kell figyelnem.

A médiumi tevékenységen sokat változtatott a technika fejlődése. A Skype és a szociális média megkönnyítette a közösségépítést. Munkamódszerem révén sokakat össze tudok kötni szeretteikkel, és mindig akadnak új ötleteim is. Számos médium mégis a régi módon dolgozik. Amikor valaki arról értesül, hogy médium vagyok, nyomban rákérdez, melyik ezoterikus teázó alkalmaz, vagy nem árulok-e okkultista termékeket. Bostonban jó pár ilyen teázó működik. Az ember rendelhet az étlapról italt, és ugyanígy spiritiszta közvetítőt vagy jóst. Nekem más a módszerem. Első szeánszaimra egy fodrászat hátsó helyiségében került sor. Később otthoni skype-olás következett, és nyilvános összejövetelek hotelekben, valamint előadótermekben.

Nemrégiben a húgom arról számolt be, hogy beiratkozott egy üzleti tanfolyamra. Kérdésemre, segíthetek-e neki, kinevetett.

– Ugyan, miféle üzleti vállalkozás a tiéd? Hisz egész nap a telefonon lógsz – felelte.

Elismerem, a vállalkozásom némiképp szokatlan, sajátságos, de azért üzlet ez is. Mint minden cégtulajdonosnak, nekem is zsonglőrködnöm kell az idővel, és koordinálnom a teendőket, közben pedig gondoskodnom róla, hogy a klienseim megkapják, amiért hozzám fordultak.

A lelkek nem adnak választ mindenre

A dolgozószobámban átfutom az e-mailjeimet és a hangüzeneteimet, majd felmegyek az emeletre, hogy készülődni kezdjek estére. Kétéves várólistám van előre bejelentkezett megbízóimból, akiket nagy valószínűséggel a tömeges érdeklődés miatt a jövőben már csak csoportosan fogadok.

Az egyik hívás egy olyan asszonytól érkezett, aki újabb szeánszot kér tőlem. El fogom utasítani. Egyesek valósággal rabjává válnak a szellemekkel való érintkezésnek, ezért évente csak egyszer vagyok hajlandó foglalkozni velük. Igyekszem arrafelé terelni őket, hogy maradjanak meg a valóság talaján. Az emberek azt gondolják, hogy eltávozott szeretteik az életük minden kérdésére választ adnak. Talán így is van. Mégis arra teremtettünk, hogy a legtöbb nehézséggel és kihívással mi magunk birkózzunk meg. A szellemvilág nem arra való, hogy minden lépésünket kormányozza, és nem tudjuk elkerülni az összes buktatót. Némelyik egyenesen azt szolgálja, hogy megerősítsen és bölcsebbé tegyen a legyőzésével.

Néha egészen vicces kérdéseket kapok. Egyszer egy hölgy a következő dilemmával keresett fel.

– Mellnagyobbító műtétet tervezek. Kérdezze magát apámat, B vagy C melltartóméretet célozzak meg.

El kellett magyaráznom neki, hogy eltávozott szeretteinknek az a dolguk, hogy szeressenek és támogassanak minket, nem pedig az, hogy döntsenek helyettünk. Végtére is ez a mi életünk, és mi magunk kell hogy legyünk a szerencsénk kovácsai. Azonban minden szavam falra hányt borsó volt. A hölgy mindössze annyit tett, hogy átfogalmazta a kérdést:

– Oké, akkor kérdezze meg apát, hogy kedvemre való lesz-e az eredmény.

Az apja meg is jelent, és azt felelte a kérdésre, hogy válassza azt, ami őt magát teszi boldoggá, ne mások kedvét keresse.

A hölgy ennél konkrétabb feleletet akart, én azonban közöltem vele, hogy erről nem a másvilágnak, hanem neki magának kell döntenie.

Gyakran kérdeznek az apaság felől. Néha azt hiszem, összetévesztenek Jerry Springerrel. Tapasztalataim szerint erre a kérdésre csak akkor érkezik egyenes válasz, ha jó ok van rá. Egyszer például felhívott egy várandós tinilány, akinek az exe autóbaleset áldozata lett. Azt akarta tudni, vajon a jelenlegi fiúja vagy az exe a gyerek apja. A meghalt srác szülei őt és a szakítást okolták a karambolért. El akarta mondani nekik, hogy unokájuk lesz, de félt felszakítani a régi sebeket. Az ex nyomban megjelent, és megerősítette a lány gyanúját, hogy ő a gyermek apja. A lány felvette a kapcsolatot a fiú szüleivel, akik ezután mindenben segítették. Az elhunyt srác válasza összehozta a hátramaradtakat, az újszülött pedig nagyszülőket kapott, akik DNS-teszttel támasztották alá a szeánszon elhangzottakat.

Az én munkám sosem unalmas. Megesik, hogy egyetlen napon egy öngyilkosság, egy mellnagyobbító műtét és egy magzat apja felől érdeklődnek a klienseim. A lelkek, akikkel kapcsolatba lépek, elmondják az üzenetüket, amelyet továbbadok a szeretteiknek. Csupa olyan válasz ez, amely segíti a hátrahagyottakat.

Előfordul, hogy a médium az eltávozottal összefogva magára ölti a gyógyító szerepét valaki mellett, azonban fontos a szabályos terápia is. Az ember úgy érezheti, hogy a médiummal beszélve újra képes szót váltani azzal, aki hiányzik neki, ennek azonban nem kellene így lennie. Igen, eltávozott szerettünk továbbra is velünk van lélekben, nekünk azonban tovább kell élnünk az életünket. Meg kell találni az egyensúlyt. A túlvilágtól való aránytalan függés felborítja ezt.

Matt Fraser

SOSE HALUNK MEG

Keresd a weboldalunkon!
www.edesviz.hu

„Elhunyt szeretteink mindig mellettünk vannak; vezetnek minket, utat mutatnak nekünk, és figyelnek ránk – akkor is, ha nem érezzük a jelenlétüket.”

Még ha látszólag nagyon távolinak tűnnek is, elhunyt szeretteink sokkal közelebb állnak hozzánk, mint gondolnánk. A lelkekkel való kapcsolatteremtés tanulható, fejleszthető!

A New York Times bestsellerszerzője, Matt Fraser kivételes személyiség, aki tanításaival könnyűvé és különlegessé tudja változtatni a halált és azt, ahogyan viszonyulunk hozzá. Matt Fraser legújabb könyvében felfedi a túlvilág titkait, és az igazságot a mennyországról.

Megválaszolja azt a kérdést, amelyet praxisa során a leggyakrabban tesznek fel neki: „Mi történik a halál után?”. Bár a legtöbben úgy gondolnánk, a válasz erre a kérdésre meglehetősen összetett, igazából nagyon is egyszerű: valójában „sosem halunk meg”!

ÉDESVÍZ WEBÁRUHÁZ
AKCIÓK • INFORMÁCIÓK

webaruhaz@edesviz.hu
00-36-30-781-5474
www.edesviz.hu

ÉDESVÍZ KÖNYVESBOLT
1053 Budapest, Múzeum krt. 23.

konyvesbolt@edesviz.hu
00-36-30-919-5314

ÉDESVÍZ + magazin
ÉRDEKES INFORMÁCIÓK SZERZŐKRŐL ÉS KÖNYVEKRŐL
CIKKEK AZ ÖNFEJLESZTÉS - ÉLETMÓD - SPIRITUALITÁS -
PSZICHOLÓGIA - EZOTÉRIA - COACHING - YOUNG ADOULT TÉMAKÖREIBEN
BLOGGEREK KÖNYVAJÁNLÓI

Keresd a www.edesvizkiado.hu címen!