A fordítás alapjául szolgáló kiadás:

Alisa Vitti: In the FLO. Unlock Your Hormonal Advantage and Revolutionize Your Life

HarperOne, New York, 2021

Published by arrangement with HarperOne, an imprint of HarperCollins Publishers.

Első kiadás

Copyright © 2020 by Alisa Vitti

Magyar kiadás © Libri Könyvkiadó, Budapest, 2025

Hungarian translation © Getto Katalin, 2024

Minden jog fenntartva

Ez a könyv egészséggel kapcsolatos tanácsokat és információkat tartalmaz. Orvos vagy más egészségügyi szakember tanácsának kiegészítéseként, és nem ahelyett alkalmazandó. Ha tudja vagy gyanítja, hogy egészségügyi problémája van, kérje ki orvosa véleményét, mielőtt bármilyen, az egészségét érintő programba vagy kezelésbe kezdene. Minden erőfeszítést megtettünk annak érdekében, hogy a könyvben szereplő információk a megjelenés időpontjában helyesek legyenek. A kiadó és a szerző elhárítja a felelősséget a könyvben javasolt módszerek alkalmazásából eredő esetleges egészségi következményekért.

„Aki együtt úszik az élet árjával, tudja,
hogy nem szorul másféle erőre.”

Lao-ce

Lányomnak, Arianának ajánlom ezt a könyvet.

Soha ne felejtsd el, milyen ajándékot kaptál a természettől, és hogy milyen természeti erő lakozik benned!

TARTALOMJEGYZÉK

Bevezetés

1. rész: Az én testem, az én időm

1. Leszámolás a tévhitekkel

2. Kitörés a 24 órás mókuskerékből

3. A menstruáción túl – hormonrendszerünk előnyei

2. rész: Testünk és a flo

4. Soha többé fogyókúrát!

5. Kevesebb edzés, jobb kondi

6. Kevesebb stressz, jobb eredmény

Biohacking eszközkészlet

1. rész: A FLO életmód átvétele a hormonrendszer egyensúlyzavara esetén

2. rész: A FLO módszere és a hormonális fogamzásgátlók

3. rész: Életünk a flo jegyében

7. Tartós siker a munka világában

8. Minőségi változások a szexuális élet és a párkapcsolatok terén

9. Anyai örömök

10. Dinamikus, bölcs és szabad

Étrendek

Receptek

Útmutatók, internetes források

Köszönetnyilvánítás

További szakirodalom

ÉLJ OKOSABBAN, ÉS ÉREZD MAGAD JOBBAN A FLO SEGÍTSÉGÉVEL

Hogy olvasóim a gyakorlatban is alkalmazhassák mindazt, amit könyvemből megtudtak, több olyan fórumot és eszközt is létrehoztam, amelyek segítséget nyújthatnak ebben. A kezdőprogram azoknak szól, akik most léptek a FLO útjára, emellett az ingyen hozzáférhető öngondoskodási útmutató, illetve a közösségünk fórumai segítenek a ciklusszinkron módszer alkalmazásában. Mindez ingyen elérhető a www.IntheFLObook.com/bonus oldalon.

Bevezetés

mi a legfontosabb lecke amit egy nőnek
meg kellene tanulnia
az hogy első pillanattól fogva
ott volt benne minden amire szüksége van
csak a világ meggyőzte az ellenkezőjéről

Rupi Kaur
(Kamper Gergely fordítása)

Gyerekkorom óta mindenfelől azt hallom, hogy a nőknek keményen meg kell dolgozniuk a sikerért – legalább kétszer olyan keményen, mint a férfiaknak. Így aztán nagyon korán elhatároztam: mindent el fogok követni azért, hogy vigyem valamire. Az iskolában a legnehezebb tantárgyakat választottam, hajtottam a jó jegyekért, mindenben benne voltam, amiről úgy gondoltam, a képességeim és a kreativitásom kibontakozását segíti, és igyekeztem vezetőként is gyakorlatot szerezni. Mindez elismerésre méltó eredményekre vezetett – azonban rá kellett jönnöm, hogy törekvéseimnek ára van. Középiskolás koromban rendszeresen éjfél után feküdtem le, hogy befejezhessem a rengeteg házi feladatot. Olyan vékony voltam, hogy tűbe lehetett volna fűzni, és most, ahogy visszatekintek azokra az időkre, látom, hogy a szervezetem alaposan megsínylette mindezt. Amikor azonban egyetemre kerültem, majd pályakezdő lettem, a teljesítmény, az alkotás, az eredmények utáni hajsza, a munkatempó egyre fokozódott. Ennek megfelelően egészségügyi gondjaim is sokasodni kezdtek. Korábban csak alkalmanként jelentkező szorongásos tüneteim rendszeressé váltak, az álmatlanság pedig állandó társammá lett. Egész nap jöttem-mentem, ennek ellenére hízni kezdtem, a bőröm csupa akné volt, el-elmaradozott a menstruációm, egyre nehezebb volt tartanom a magam diktálta ütemet. Már nem találtam igazi örömöt, feltöltődést azokban a tevékenységekben, amiket korábban magam választottam, egyre nehezebben birkóztam meg a feladataimmal, és egyre kimerültebbnek éreztem magam. Korholtam magam, mert halogattam, mert már nem tudtam hatékonyan beosztani az időmet, és mert nem volt tökéletes a testem és az életem. Diéta, edzés, csodaapplikációk – mindent kipróbáltam, faltam az inspiráló könyveket, abban a reményben, hogy talán így végre rájövök, mit kell tennem. Azóta számtalan nővel találkoztam, aki hasonló küzdelmek között élte az életét. Az az igazság, hogy rengeteget dolgozunk, mégsem érünk soha a feladataink végére. A gyermekeinkről vagy barátainkról való gondoskodás nem hagy időt a pihenésre, folyton edzésekkel gyötörjük magunkat, minden eredmény nélkül; próbálunk helyesen táplálkozni, mégis rossz a közérzetünk, végül azon vesszük észre magunkat, hogy egyre kevesebb erőnk marad arra, hogy megelégedésünkre végezhessük el a munkánkat, ápolhassuk kapcsolatainkat, és általában: örömünket leljük az életben. Keressük a módját, hogyan csinálhatnánk ügyesebben mindent, mégis folyton azt érezzük, hogy kudarcot vallottunk.

Kultúránk pedig arra sarkall bennünket, hogy még keményebben dolgozzunk, még többet hozzunk ki magunkból. Kizsigereljük magunkat: túlfeszítjük a húrt, túlzott elvárásokat támasztunk önmagunkkal szemben, visszaélünk a szervezetünkkel, az időnkkel. Lélekszakadva loholunk, hogy képesek legyünk lépést tartani a feladatainkkal, mások igényeit, szükségleteit következetesen magunk elé soroljuk, zsonglőrködünk, hogy megfeleljünk a munkahely és a család elvárásainak. Mások szemével nézzük önmagunkat: magazinok cikkei vagy férfiakon végzett tudományos kutatások nyomán tájékozódunk, ha az egészséges életmóddal kapcsolatban informálódunk, ahelyett, hogy saját biokémiánk belső bölcsességére hallgatnánk.

Ezt aztán megsínyli az egészségünk. Mióma, endometriózis, policisztás ovárium szindróma (PCOS), meddőség, korai petefészek-elégtelenség, a menopauza súlyos tünetei jelentkezhetnek. A krónikus stressz benyújtja a számlát szervezetünknek, megakadályozza, hogy hatékonyan küzdhessünk céljainkért, rongálja kapcsolatainkat szeretteinkkel. A lelkünk mélyén azt érezzük, hogy nem tudunk megfelelni az elvárásoknak, nem vagyunk elég jók, elég okosak, elég jól szervezettek ahhoz, hogy elérhessük, amire vágyunk.

Mi lenne, ha azt mondanám, hogy évek óta magunkban hordozzuk a megoldás kulcsát? Egy egyszerű módszert, amelynek segítségével életünk valamennyi szférájában hatékonyan működhetnénk? Nem pusztán arról van szó, hogy figyelmen kívül hagytuk ezt a lehetőséget, hanem egyenesen kínos tehernek tekintettük. Sőt, megpróbáltuk hatástalanítani ezt az erős eszközt, akaratlanul is elfojtottuk, tompítottuk erejét, míg végül sikerült magunk ellen fordítanunk. Így aztán elszívta energiánkat, megbetegített bennünket, és lehetetlenné tette, hogy elérjük, amit akartunk az életben, és amit nagyon meg is érdemelnénk.

A titok valójában nem is titok – hiszen mindig is itt volt velünk. Hogy mindjárt a lényegre térjek: női testünk biokémiájáról, pontosabban a hormonális ciklusról beszélek – amit nagy valószínűséggel minden hónapban a pokolba kívánunk, és amiről nem is sejtjük, hogy mekkora kincs. Nos, ideje úgy gondolnunk rá, mint a női lét kivételes és bámulatra méltó előnyöket biztosító ajándékára. Ez a fantasztikus eszköz életünk valamennyi területén javíthat – feltéve, hogy okosan használjuk.

Csak az a baj, hogy egész életünkben épp az ellenkezőjét tanultuk a hormonális ciklusunkról. Attól a perctől kezdve, amikor először jön meg a menstruációnk, másról sem hallunk, mint görcsökről, a premenstruációs szindrómáról (PMS), az összes nyűgről, amit mostantól fogva testünknek el kell viselnie. Zsenge korunktól arra nevelnek bennünket, hogy szégyenkezzünk miatta, ahelyett, hogy büszkék lennénk testünk új képességére. Egy olyan alapvető részünket, mint a biokémiai sajátosságaink, a szaporítószerveink, a menstruációs ciklusunk, egyenesen „átoknak” tekintjük, amit rejtegetnünk kell, legjobb esetben is csak elviseljük, ahelyett, hogy örülnénk neki, és felszabadultan használnánk arra, amire való. Arra neveltek minket, hogy egészen addig, ameddig nincs nagyobb probléma, minél kevesebbet foglalkozzunk a hormonális ciklusunkkal. Ha meggyűlik vele a bajunk, ellenségként kezeljük, melyet le kell győznünk, gyógyszerekkel vagy különféle beavatkozásokkal kell úrrá lennünk rajta, hogy végre megint megfeledkezhessünk róla. E hozzáállás miatt diszfunkcionális kapcsolat alakult ki hormonrendszerünkkel, testünkkel, egész valónkkal. Hormonjaink erejét, képességeit megsemmisítettük, aminek következtében legjobb esetben hatástalanná válnak, rosszabb esetben ellenünk fordulnak.

Szerencsére néhány egyszerű életmódbeli változtatással helyreállíthatjuk ezt a természetes erőforrást, hogy egészségesebbek, fittebbek lehessünk, idő- és energiahatékony módon végezhessük, amivel foglalkozunk, és életünk minden területén sikeresebbek lehessünk. Ráadásul mi sem könnyebb ennél – legalábbis ahhoz az erőfeszítéshez képest, amivel próbálunk minél több feladatot beleszuszakolni a napunkba, ahhoz képest, hogy igyekszünk a végére járni a vég nélkül sorakozó feladatoknak, fittyet hányva legalapvetőbb fizikai szükségleteinkre. Ha életritmusunk, táplálkozásunk és munkastílusunk, ahelyett, hogy testünk ciklikus működése ellen dolgozna, harmóniára törekszik vele, alkotóerőnk, energiaszintünk növekedését, kapcsolataink erősödését tapasztaljuk majd, és mindennek tetejébe még jobb anyák is leszünk (már ha anyák vagyunk egyáltalán). Ahelyett, hogy a naptár rabszolgái lennénk, kézben tartjuk az időnket, és kisebb energiabefektetéssel többet tudunk majd teljesíteni, mint azelőtt. Végül átéljük azt a nehezen megfogható érzést, amit a mai köznyelv „flow-élménynek” nevez; amikor úgy érezzük, hogy minden a helyén van, minden megy, mint a karikacsapás. A sikerről alkotott elképzeléseink is megváltoznak, és a szokásos gyötrődés helyett remekül érezzük magunkat a bőrünkben. Szinte ösztönösen megtanuljuk, hogyan kezeljük a stresszt, hogyan legyünk magabiztosabbak, hogyan hallgattassuk el a kíméletlen kritikát megfogalmazó belső hangot, miként javítsuk egészségi állapotunkat, hogyan érjük el, hogy hosszú távon is képesek legyünk hatékonyan működni.

Mindez elérhető és megvalósítható, ám csak akkor, ha nem mások szabályai szerint éljük az életünket, és hallgatunk belső bölcsességünk hangjára. Vagyis ha nem próbálunk magunkra erőszakolni olyasmit, amely ellentétben áll természetünkkel. Ha így tennénk, nem csodálkozhatunk azon, hogy elfogy az erőnk. Ilyenkor nem élünk harmóniában női agyunk és testünk egyedülálló biokémiai adottságaival. Táplálkozási szokásaink nincsenek tekintettel hormonális állapotunkra, így az endokrin rendszerünk nem kapja meg azokat a tápanyagokat, amelyek szükségesek a hormonális egyensúly kialakításához. A gyógyszerek pedig, köztük a mesterséges hormonkészítmények, megakadályozzák, hogy hozzáférjünk testünk erőforrásaihoz, amelyek pedig képesek biztosítani számunkra a legjobb életminőséget. Étrendünk és életmódunk, amely nem a női test igényeit követi, terhet ró szervezetünkre, pedig azt a természet ellátta minden olyan eszközzel, amelyre szüksége lehet a hormonális egyensúly és az optimális egészség fenntartásához. Női biokémiai sajátosságaink semmibevétele rontja a pajzsmirigy, a petefészek, a máj és a mellékvese működését, gyengíti immunrendszerünket és emésztőrendszerünket. A harmónia megbomlása valójában minden területen kedvezőtlen hatással jár: egészségi állapotunk, mentális képességeink romlását okozhatja, és drámai mértékben csökkenti kreatív képességeinket.

Úgy áll a dolog, hogy a női testre vonatkozó kulturális mítoszok – melyek szerint természetünknél fogva gyengébbek vagyunk, az öregedés tünetei súlyosabban érintenek bennünket, gyengébb szellemi teljesítményt nyújtunk, és így tovább – egytől egyig kitalációk. Ez a hazug, káros propaganda azt sulykolja, hogy testünk és biokémiai sajátosságaink eleve hátrányos helyzetbe hoznak bennünket. Ideje megváltoztatni ezt az elképzelést. Azért fejlesztettem ki az úttörő jelentőségű ciklusszinkronizációs módszert, hogy a nők végre forradalmian új módon használják hormonális sajátosságaikat.

A ciklusunkkal akkor lehetünk szinkronban, ha tudjuk, hol tartunk a menstruációs ciklusban, és ezt a tudásunkat arra használjuk, hogy jobban megértsük önmagunkat, és hathatósan kezeljük hormonszintünk változásait. Első, nagy sikerű könyvem, a WomanCode lapjain osztottam meg azt a gondolatot, mely szerint a táplálkozási szokások megváltoztatásával visszaszoríthatók az olyan hormonális elváltozások, mint a PMS, a PCOS, a mióma és az endometriózis. Tudtam, hogy ez az információ sok nő számára sok mindent megmagyaráz majd, ám olvasóim reakciói messze felülmúlták várakozásaimat. De még ennél is fontosabb tanulsággal szolgált mindaz, amit attól a sok százezer női olvasómtól tudtam meg, akik a könyv megjelenése után valamilyen formában – a központunkon keresztül, a wellnesskonferenciákon, ahol előadást tartottam, a közösségi oldalakon vagy a MyFLO applikáció segítségével – hozzám fordultak. A történeteiket hallva rá kellett jönnöm, hogy az üzenet, amit el kell juttatnom az emberekhez, még annál is fontosabb és átfogóbb, mint ahogy korábban gondoltam: a női test biokémiájáról alkotott hamis elképzelések negatív hatásai nem csak hormonális egészségünknek ártanak. Romboló hatásuk ennél jóval kiterjedtebb: önbizalmunkat, életerőnket érinti, és megfoszt a teljes élet lehetőségétől.

Ebből elég!

Eljött az ideje, hogy visszaszerezzük női testünk biokémiáját, és megtanuljuk, hogyan használjuk azt erőforrásként. Könyvünk ezt a célt szolgálja. A neuroendokrinológia, a funkcionális orvoslás, a táplálkozásgenomika, a kronobiológia, az integratív táplálkozás és a viselkedéslélektan legfrissebb kutatásainak ismertetésével segít abban, hogy felismerhessük az összefüggéseket a hormonális működés, a neurokémiai folyamatok és a mentális teljesítőképesség között, egyúttal női létünk eddig rejtett lehetőségeire is rávilágít. A könyv új, nőcentrikus megközelítése hozzájárulhat a hatékonyabb időgazdálkodás és a női igényekre szabott, kevésbé megerőltető, mégis eredményesebb életmód kidolgozásához.

A bennünket akadályozó kulturális paradigmák felülírásához szükséges alapvető, szemléletformáló ismeretek után a női hormonális ciklus négy szakaszára térünk rá, hogy lássuk, a ciklus miként befolyásolja szellemi működésünket, hangulatunkat, energiaszintünket és viselkedésünket. Beszélünk arról is, hogyan gondoskodjunk magunkról a ciklus minden egyes szakaszában, hogyan használjuk energiakészletünket a munka és alkotás, az érzelmi és szexuális élet terén. A női élet sajátosságain alapuló, a hormonális szakaszokkal összehangolt időkezelést is érinteni fogjuk, amely segít majd, hogy kevesebb stresszel több eredményre jussunk, és több örömünket leljük mindennapi feladatainkban. Más szóval: búcsút mondunk a megszokott 24 órás időbeosztásnak (amely – micsoda meglepetés! – a férfi hormonális ciklusnak felel meg), és a számunkra jóval könnyebben megvalósítható 28 napos beosztás felé mozdulunk el. A könyvben világos elvekre épülő tervet találunk arra, hogy sajátos biokémiai működésünknek megfelelően mit tehetünk egészségünkért és fittségünkért. Arra is útmutatást kapunk, hogy az öngondoskodás és a személyes időkezelés nyomán szerzett tudásunkat hogyan hasznosíthatjuk a külvilággal fenntartott kapcsolatunk terén. Az alapoknál kezdjük, és minden részletre kitérünk majd. Megtudjuk, melyik nap érdemes fizetésemelést kérnünk, melyik időpont a legalkalmasabb a jóga- és kardióedzésekhez, mikor kell levélzöldségeket fogyasztanunk, melyik hét az, amikor különösen tapintatosnak kell lennünk önmagunkkal, mikor vonuljunk el, és mikor bulizzunk felszabadultan.

A kötet állapotunk felméréséhez és a belső erőnket felszabadító tevékenységek megtervezéséhez is hatásos eszköztárat kínál; megtanít, hogy miként azonosíthatjuk a hormonálisegyensúly-vesztés alapvető okait, hogyan alakíthatunk ki olyan életmódot, amely megakadályozza az egyensúlyvesztett állapot kiújulását, és lehetővé teszi számunkra, hogy szervezetünk sajátos működési módjára alapozva növelni tudjuk hatékonyságunkat, boldogabbak és elégedettebbek legyünk. Női biokémiánk megismerése és hasznosítása akkor is sok haszonnal járhat, ha hormonrendszerünk megfelelően működik: ebben az esetben a stressz csökkenését és teljesítőképességünk növekedését várhatjuk az újfajta megközelítéstől.

Nap mint nap a legváltozatosabb életkorú nőknek tanítom a ciklusszinkron módszert; tudom, hogy hormonális egészségük és egész életük olyan átalakuláson megy keresztül, amiről nem is álmodtak. (Tudnunk kell, hogy a módszer azok számára is alkalmazható, akik már túljutottak a menopauzán, és már nem menstruálnak.) Könyvünk mindenki számára tartogat hasznos tudnivalót, akár egészségügyi problémái miatt, akár a stresszcsökkentés érdekében veszi a kezébe, vagy egyszerűen az életminőségét kívánja javítani az új módszer segítségével.

Ha az alábbi állítások közül bármelyiket igaznak gondoljuk magunkra, a könyv egészen biztosan jó társunk lesz.

•Úgy érezzük, teljes erőbedobással dolgozunk, még sincs elég időnk arra, hogy minden feladatunknak eleget tegyünk.

•Igyekszünk száz százalékot teljesíteni életünk valamennyi területén, de a saját elvárásainkkal szinte képtelenség lépést tartanunk.

•Szeretnénk, ha alkotóerőnk, vállalkozó szellemünk erősödne, ha összeszedettebbek volnánk, de a kezdeti lendület után valahogy mindig kifullad a dolog.

•Rengeteg tervezési és életvezetési módszert kipróbáltunk már, hogy rendezettebb legyen az életünk.

•Sokféle diétával és fitneszprogrammal próbálkoztunk, de egyik sem váltotta be reményeinket.

•Érdeklődünk a biohacking technikák iránt, de nem tudjuk, hogyan vágjunk bele.

•Állandóan kimerültnek érezzük magunkat, feladatainkat csak kínos erőfeszítés árán tudjuk ellátni.

•Szeretnénk, ha vidámabb és szórakoztatóbb lenne az életünk, de feladataink teljesítése után már semmire sem marad erőnk; gyakran érezzük úgy, hogy semmiben sem leljük örömünket az életben.

•A PMS, a PCOS, az endometriózis tüneteivel küzdünk, miómák, petefészekciszták, meddőség vagy menstruációs problémák nehezíti az életünket.

•A funkcionális orvoslással éppúgy vannak már tapasztalataink, mint a szokásos nőgyógyászunkkal. Mindent kipróbáltunk már: az akupunktúrát, a lombikprogramot, a fogamzásgátlók arzenálját, antidepresszánsokat, kozmetikai kezeléseket, vízhajtót a puffadás ellen, a görcseinkre ibuprofent – de még mindig nem értük el, amit szeretnénk.

•Egészségesen táplálkozunk, tüneteink mégsem szűnnek.

•Kiskamasz vagy kamasz lányaink vannak, akik a menstruációs ciklus zavaraival, bőr- és súlyproblémákkal, hangulatingadozásokkal küzdenek.

•Közvetlenül a menopauza előtt állunk, és ennek sokféle velejáróját tapasztaljuk.

•Már nem élvezzük úgy a szexuális együttlétet, ahogy korábban.

•Úgy érezzük, elidegenedtünk saját testünktől és nőiességünktől.

•Valljuk, hogy nőnek születni egyet jelent az örök szenvedéssel.

•Szeretnénk a lehető legtöbbet kihozni az életünkből, és keressük, milyen úton érhetnénk el ezt a célt.

KINEK SZÓL EZ A KÖNYV?

Könyvemet nők számára írtam, ám néhányan, akik nőként gondolnak magukra, az itt leírtaktól eltérő biokémiai és fizikai sajátosságokkal rendelkeznek. Mi van a transzneműekkel, a nembináris nemi identitásúakkal, azokkal, akik a nemátalakító beavatkozás részeként ösztrogént vagy tesztoszteront szednek? Mindazokkal, akik nem illenek bele a hagyományos genderkategóriákba? Bármiként is határozzuk meg identitásunkat, tudnunk kell, hogy a saját testünk sajátosságainak megismerése mindenképpen csak haszonnal járhat, és ennek lehetősége mindenki számára rendelkezésre áll. Vajon mit várhatnak a ciklusszinkron módszertől, példának okáért, a transzneműek? Azokban, akik éppen a férfiból nővé való nemátalakító folyamat közepén tartanak, a programot követve mélyebb kötődés alakulhat ki a női energiájuk iránt, még ha nem is menstruálnak. Akik a nőből férfivá való nemátalakító folyamatban vesznek részt, de még megvan a havivérzésük, azoknak ajánlatosabb a lineáris, 24 órás férficiklusra átállni. Ebben az esetben talán jobb, ha nem követik a ciklikus programot. A lényeg, hogy az egész teljesen rajtunk múlik.

Ennek a könyvnek a lapjain számos csodálatos hús-vér nővel találkozhatunk, akik a módszer átvételével nem csupán hormonális tüneteikre találtak megoldást, hanem saját rejtett erőforrásaikat is felfedezték: újjáéledt önbizalommal végre azzal kezdtek el foglalkozni, amiről mindig is álmodtak. Ez az ajtó mindenki előtt nyitva áll.

Ha az ember egyszer megérti az alapeszmét, a többi már könnyen megy. Csak a téves elképzelésektől kell megszabadulnunk, és hagyni, hogy testünk saját erejére hagyatkozhasson. A könyv segít abban, hogy tudományos igényű magyarázatot kapjunk kérdéseinkre, gyakorlati tervet dolgozhassunk ki a magunk számára, és arra biztat, hogy változtassunk azon, ahogy eddig éltünk.

Az új tudástól nemcsak egészségi állapotunk javulását és hatékonyságunk növekedését várhatjuk, hanem arra is lehetőségünk nyílik, hogy önmagunkra találjunk, és begyógyítsuk azokat a sebeket, amelyeket a nőiségünktől való elszakadás okozott. Túlságosan sokáig küzdöttünk, hogy önmagunk feladása árán valahogy megálljunk a lábunkon egy olyan kultúrában, ahol ellenszélben kellett boldogulnunk. Pedig nem kell mindenáron beleszuszakolnunk magunkat ebbe a paradigmába. A mai nőknek leginkább egy olyan új életformamodellre van szükségük, amely a nőiség sajátosságaira épül. Ez a könyv ennek a megtalálásában szeretne segíteni.

Könyvünk segítségével az olvasó

•szabadon választhat a számára működőképesnek bizonyuló stratégiák közül,

•pontos ismereteket szerezhet a hormonok működésével kapcsolatban, és meggyőződhet róla, hogy nem csupán a menstruációs ciklusra és a fogamzóképességre vannak döntő befolyással, így tudni fogja, mire számítson, és hogy hormonális sajátosságai milyen előnyökkel járnak,

•a biohacking módszereinek elsajátításával egyszer s mindenkorra megszabadulhat hormonális problémáitól,

•útmutatást kap ahhoz, hogy hormonális előnyeinek felismerésével hogyan teheti életét könnyebbé és boldogabbá, egyszóval hogyan kerülhet csúcsformába.

Az 1. fejezetben a női test titkait fedezzük fel, és leszámolunk azokkal a tévhitekkel, amelyek sokakban zavart és szégyent keltenek, és számos egészségi probléma hátterében megtaláljuk őket. A saját „hormonos” történetemet is elmesélem, amely megvilágítja majd olvasóim számára, hogy miért értik és kezelik félre az orvosok oly gyakran a tüneteinket.

A 2. fejezet a 24 órás cirkadián ritmus és a 28 napos infradián ritmus (igen, kettő van!) közötti különbséget taglalja, bemutatja az időgazdálkodás, a hatékonyság és a siker újfajta megközelítését, amely segít abban, hogy kiszálljunk a mókuskerékből, és végre saját, természetes ritmusunknak megfelelően élhessünk.

A 3. fejezet a női test működésének mechanizmusát ismerteti; bemutatja, miként befolyásolják hormonjaink a hangulatunkat, az agy kémiai folyamatait, az immunrendszerünket, energiaszintünket és még sok mást. Megtudjuk, hogy a női test erejét tagadó negatív vélemények, melyek könnyen kételyt szülhetnek bennünk, nem a tényeken, hanem kulturális kondicionáláson, a neveltetésünkkel belénk oltott elképzeléseken alapulnak. Tudományos bizonyítékok támasztják alá, hogy a természet rendje szerint a ciklusunk ritmusával összhangban kellene élnünk, ezért nagyon is indokolt, hogy elsajátítsuk ezt az új, nőközpontú életmódot.

A 4., 5. és 6. fejezetben az egyszerű, a női test működését a középpontba állító ciklusszinkron módszer alkalmazását tanuljuk meg, az étrendtől a testedzésen át az időmenedzsmentig. Ezekben a fejezetekben a biohacking módszere találkozik az öngondoskodás szemléletével. Megtanuljuk, hogyan támogathatjuk megfelelő étkezéssel a hormonális rendszerünket a ciklus különböző szakaszaiban, hogyan érhetünk el kisebb erőfeszítéssel jobb eredményeket, és elsajátítjuk a tervezés módszerét is, amelynek segítségével hatékonyabban tudjuk elvégezni feladatainkat.

A 6. fejezetet követő, Biohacking eszközkészlet címet viselő részben a női hormonrendszernek és a női test neurokémiájának egyensúlyi állapotát helyreállító módszereket tekintjük át, aminek köszönhetően ciklusunk állandóan megújuló energiaforrás lesz, nem pedig állandó bajok forrása. Szeretnék segíteni az olvasónak, hogy megoldja a ciklusával kapcsolatos problémákat, ezért azonnal hozzáférhet a ciklusszinkron módszer előnyeihez.

A 7. fejezet a munkával kapcsolatos problémákban segít, és a ciklikus életvitel és a négyszakaszos aktivitási mintázat révén átértelmezi az eredményesség és a siker fogalmát. Így fenntarthatóbban leszünk képesek dolgozni, akár kezdők vagyunk még a pályán, vagy vállalkozóként épp most indítottuk cégünket, akár több száz fős munkacsoportot vezetünk, akár önkéntesként dolgozunk a civil szférában egy jobb világ érdekében.

A 8. fejezet azokkal a mítoszokkal igyekszik leszámolni, amelyeket mindannyiunk fejébe belevertek a szerelemmel és a nemiséggel kapcsolatban, és útmutatót nyújt a kommunikáció, a párkapcsolat, az intimitás, az előjáték és az orgazmus terén, a hormonális ciklus szabályszerűségei alapján.

A 9. fejezetből megtudhatjuk, hogyan szabadulhatunk meg a kényszertől, hogy anyaként mindig tökéletesnek kell lennünk, és megtanuljuk elfogadni a ciklus négy szakaszának eltérő érzelmi állapotait.

A 10. fejezet nőiségünk elfogadását, feminin energiánk kihasználását szeretné elősegíteni, hiszen egészségünk, sikerünk, kapcsolataink minősége mind-mind ezen múlik, és lányainknak is ezzel tudunk a legtöbbet segíteni.

A ciklus ígérete

Ez a könyv túlmutat önmagán: a nőcentrikus életmód nyelvezetét és modelljét igyekszik megteremteni. Olyan összetartó erőforrást kínál a mai nők számára, amelyet felhasználva valóban képessé válunk önmagunk elfogadására, saját nézőpontunkat, testünket helyezve énképünk középpontjába. Könyvünk merőben új életforma katalizátora lehet, az olvasó életkorától, kulturális hátterétől, aktuális életszakaszától függetlenül. Nem arra születtünk, hogy állandó produktivitásban éljünk, és folyamatosan az eredményesség parancsa lebegjen a szemünk előtt. A természet nem így működik. Alkalmazkodnunk kell a négyszakaszos tervhez, melyet női testünk ír elő számunkra. Akkor és csak akkor élhetünk olyan életet, amilyenre mi, nők teremtettünk – szabad és örömteli életet.

Ha egyszer sikerül ráhangolódnunk önmagunk ritmusára, nem fogjuk érteni, hogy mindezt miért nem tanítjuk meg minden fiatal nőnek. Hát nem lenne csodálatos, ha serdülőkorunktól alkalmazhatnánk ezt a módszert? Mennyivel könnyebben alakíthatnánk ki életstratégiánkat, ha mindenekelőtt saját érdekeinket tartanánk szem előtt? Az új ismeretek sok esetben megrázóak lehetnek, mégis arra indítanak bennünket, hogy tegyünk önmagunkért, illetve a többi lányért és nőért.

Elérkezett tehát a pillanat, amikor megragadhatjuk ezt a lehetőséget. Változnak az idők; testérzékelésünk és az egészséggel kapcsolatos felfogásunk is átalakulóban van, és ez a változás régóta esedékes. Az elmúlt néhány év során, nagyrészt a millenniumi generációnak a közösségi médiában való részvételének köszönhetően, bizonyos alapvető tényeket mindannyian felismertünk:

1.A menstruációs ciklust övező tabuk és mítoszok elavulttá váltak, hamisnak bizonyultak, és a patriarchális elnyomás eszközeinek számítanak.

2.A hormonok korántsem csak a nemi ciklusra vannak hatással, hanem a hangulatunkra, a kreativitásunkra, az energiaszintünkre és még sok mindenre.

3.A menstruációs ciklussal kapcsolatos igényeinket a hagyományos egészségügyi szolgáltatások nem elégítik ki.

4.A hormonális ciklus szempontjaival nem foglalkozik eleget a funkcionális gyógyítás, a biohacking, se az orvostudományi kutatás.

Miközben a nemek közötti egyenlőtlenség felszámolásáért küzdünk a munkahelyeken és általában a társadalomban, a hormonális igényeink megfelelő kielégítéséért folytatott harc talán a patriarchátus rendszere elleni utolsó frontvonalnak tűnik. A menstruációs szegénység leküzdésén túl is vannak feladatok, a nők ugyanis ennél többet érdemelnek: átláthatóbb információkat a születésszabályozási eszközök mellékhatásairól, többféle egészségügyi szolgáltatási lehetőséget a menstruációs problémák kezelésére, több nemspecifikus biohacking kutatást és tanácsot.

Mert jobbat érdemlünk.

Megérdemeljük, hogy a saját mércénk szerint élhessünk, a saját életünket élhessük.

1. RÉSZ AZ ÉN TESTEM,
AZ ÉN IDŐM

Évekbe telik, amíg nőként kiverjük a fejünkből, hogy bizonyos női tulajdonságaink miatt szégyenkeznünk kell.

Amy Poehler

1. FEJEZET Leszámolás a tévhitekkel

A lányokat arra nevelik, hogy szüntelenül dolgozzanak saját testükön, míg a fiúkat kicsi koruktól fogva arra biztatják, hogy testükre a környezetük uralásának eszközeként tekintsenek.

Gloria Steinem

Élénken emlékszem arra a napra, amikor nyolcadikban, a biológiaórán végre elérkeztünk a tankönyvben az emberi szaporítószervekről szóló részhez. Kedveltem a tanárunkat, Mr. Binget. Szerettem iskolába járni. A biológiát pedig mindennél jobban szerettem. Számomra ez a tudomány a filozófia, a művészet és a természet metszéspontjában helyezkedik el – teljes mértékben nekem való kombináció. Alig vártam már az órát. Ahogy máskor, Mr. Bing röviden felvezette a témát, majd tizenöt perc alatt el kellett olvasnunk a tankönyv idevágó fejezetét, amit később megvitattunk, kérdéseket tettünk fel vele kapcsolatban, majd eldöntöttük, ki milyen résztémát dolgoz ki a továbbiakban. Korábban olyan feladataink voltak az órán, mint például a DNS-spirál modelljének elkészítése, sejtmetszetkészítés, béka- és tehénszem-preparálás. A kedvenc projektem az volt, amikor ki kellett választanunk egy fát, és megfigyelni, milyen változások történnek rajta téltől a tavaszi virágzásig, bimbókat, majd virágokat kellett gyűjteni róla, lepréselni őket, és lerajzolni a fa egyes részeit. A projekt során rengeteget tanultam az élet természetes ritmusáról: vártam, hogy kikeljen az aprócska mag, néztem, ahogy virágba borul, majd elhervad a virág. A tanulságot később sem felejtettem el, de bármennyire is szerettem a korábbi projektet, tapasztalnom kellett, hogy ez az új valami egészen más volt. Ültem a padban, és alig tudtam véka alá rejteni izgatottságomat, amikor Mr. Bing bevezette a témát: az ember szaporodását. Aztán olvasni kezdtem. Először történetesen a hímivarsejt kialakulásáról esett szó. Erőteljes nyelvezetet használt a tankönyv, valahogy így:

A két here hatékonyan termelő erőműként működik. Naponta két-hárommillió ondósejt keletkezik benne. Minden egyes ondósejt tökéletesen szállítja a genetikai anyagot a petesejthez, alakja, farokrésze, a tápanyagok, amelyeknek a spermium virgonc mozgását köszönheti, a sejt végső céljának szolgálatában áll: hogy elsőként oszthassa meg társai közül saját génjeit a petesejttel.

„Hűha! A természet tehát zseniálisan működik, ha heréim lennének, most igazán büszke lehetnék”, gondoltam.

Aztán rátértem a női szaporítószervek tanulmányozására. Alig vártam, hogy végre a saját testem csodálatos működéséről olvashassak. Ám a tankönyv szövege valahogy így folytatódott:

Miután a petefészekben megérett és kilökődött a petesejt, a női szervezetben kétféle folyamat játszódhat le. Ha a petesejt megtermékenyült, a méhnyálkahártya megvastagszik, a méh növekedésnek indul, kialakul a méhlepény, és az új élet csodája megkezdi útját a méh rejtekében. Ha nem történik megtermékenyülés, a nyálkahártya eltávozik, és a ciklus újrakezdődik.

„Ennyi?”, gondoltam.

Megdöbbentett a hangnem megváltozása, az üres, semmitmondó megfogalmazás, ahogy átsiklott a sok fontos dolgon, amit mi, nők nap mint nap megélünk: vérzünk, és mégsem halunk bele, és – ó igen, a pici emberkék, akiket mellesleg létrehozunk. Igazán bagatell! Amikor arról az eshetőségről szólt, hogy elmarad a megtermékenyülés, a tankönyv szövege valósággal csalódottnak hangzott. A könyv úgy ábrázolta a női hormonális folyamatokat, mint aminek csak a rajtunk kívül állók számára van értéke: a férfiak számára, akik reprodukálhatják magukat, illetve a kisbabák számára. De hát mit tudhattam én minderről, hiszen csak tizennégy éves voltam. Csakhogy az a lány is én voltam, akit annyira megbabonázott életének éppen zajló szakasza, hogy néhány évvel korábban, hatodik osztályban, az első szexuális felvilágosító órát követően három barátnőjével megalakította a „Menzesz Klubot”. A klubnak kettős szerepe volt: (1) találgatás, hogy kinek fog először megjönni a vérzése, (2) az ebédszünet idején a mosdóba tett gyakori kiruccanások igazolása, melyek célja az volt, hogy ellenőrizzük, nem kezdett-e valamelyikünk vérezni. Éveken át izgatottan vártam, mikor lesz belőlem végre nő. Egyszóval eléggé a szívemre vettem, hogy a tankönyvünk ilyen unalmasan ír a női szervezetről. Egyenesen sértőnek találtam a dolgot.

Ám a történet itt nem ért véget. Tanulmányaim során mindvégig ezzel a furcsa hangnemmel találkoztam, ha a női test leírásáról volt szó. A biológiai folyamatokat ismertető szövegek szerzői mintha nem akartak volna tudomást venni testünk bámulatra méltó képességeiről; így volt ez Mr. Bing biológiaóráitól kezdve a Johns Hopkins Egyetem felszentelt előadótermeiig, ahol az alapszakos diplomámat szereztem. A „normális” ciklust ismertető mechanikus leírásoktól kezdve a méhszáj tágulási folyamatának bemutatásáig a vajúdás során a szövegek egytől egyig száraz, medikalizált nyelvezetet használtak, amely a legkevésbé sem a női test hatalmas erejét és képességeit helyezte előtérbe. Mindez persze azt sugallta, hogy ha mi, nők eltérünk a normálistól, akkor a természet tévedéseként kell magunkra gondolnunk, és orvosi beavatkozásra van szükségünk.

Amit olvastam, nem egyszerűen fájt. Hanem rendkívüli módon bosszantott. Hol van az a leírás, amely az ondótermelés pozitív szemléletét tükrözi? Én ilyesmit szerettem volna olvasni:

A női szervezet szaporítórendszere az emberiség evolúciójának a megkoronázását jelenti. Hatékonysága és rugalmassága magas fokú, hét hormon munkálkodik annak a harmóniának a megteremtéséért, amely a négy kifinomult hormonális folyamatot szabályozza, amelyek a havi ciklus szakaszait jelentik: a tüsző kifejlődését, a tüszőrepedést, a méhnyálkahártya felépülését (a lehetséges megtermékenyülésre való felkészülésként) majd lelökődését, amennyiben nem történt megtermékenyülés. Ha megtörténik a megtermékenyülés, kezdetét veszi a várandósság lélegzetelállító folyamata. A magzat növekedésének üteme, melyet a női hormonok, immunrendszer és anyagcsere változásai tesznek lehetővé, lenyűgöző. Az is figyelemre méltó tény, hogy ez a folyamat az anyának is előnyére válik. A vajúdás és a szülés – amely láthatólag komoly veszélyekkel jár – a legékesszólóbb példája a női szervezet bámulatos alkalmazkodóképességének, amelynek révén képes épségben világra hozni a magzatot, és közben önmagát is megvédi. A hatalmas életerővel rendelkező női test azzal is segíti a menstruáció és a szaporodás mechanizmusát, hogy magas fokon képes hasznosítani a mikrotápanyagokat, hogy a legfejlettebb immunrendszert működteti, hogy anyagcseréje valamivel lassúbb, hogy minél több tápanyagot tudjon hasznosítani, mielőtt a kiválasztás során megszabadulna a salakanyagoktól, és hogy a két agyfélteke között több idegrost biztosítja az összeköttetést, mint a férfiak esetében. Ez a kifinomult szervrendszer áll a hátterében annak, hogy a nők érzékenyebben figyelnek önmagukra, a testükre, a közösségükre, a környezetükre, és döntéseikkel ösztönösen saját testi-lelki jólétük szempontjait részesítik előnyben, mivel abban a kiváltságban van részük, hogy főszerepet játszhatnak a következő nemzedék világra hozásában. Ha pedig nem adja tovább az életét, szervezetének felépítése abban segíti, hogy erős és tettre kész vezetője legyen közösségének.

Tragikus és nem helyes, hogy a fiataloknak – lányoknak és fiúknak egyaránt – nem így tanítják. Életemet a női hormonrendszer tanulmányozásával töltöttem, és olyan foglalkozást választottam, amellyel hozzájárulhatok a nők kiegyensúlyozott, a ciklusuknak megfelelő hormonális működéséhez; talán elhiszik, ha azt mondom, a fenti leírás csak halvány visszfénye a valóságnak – a női szervezet csodálatra méltó valóságának.

Hosszú évek teltek el, mire rájöttem, miért nem azon a hangon szólnak a női szervezet szaporodási mechanizmusáról, ahogy kellene: a csodálat és elismerés hangján. Ennek oka mélységesen megdöbbentett. Röviden szólva, a női test erejének és potenciáljának elismerése alapjaiban rengetné meg az emberiség kultúráját. Ha mindenki elfogadná, hogy biológiai értelemben a női nem korántsem a „gyengébb nem”, akkor társadalmi normáinkat is meg kellene változtatnunk, úgy, hogy a nők a férfiakkal azonos esélyeket kaphassanak. Márpedig a jelek szerint a patriarchális rendszer a legkevésbé sem érdekelt ebben. Szükségtelen bizonygatnom, hogy a nőkre az emberiség valamennyi kultúrájában évezredeken keresztül elnyomás nehezedett. Az viszont megdöbbentő felfedezésként hatott rám, hogy amit a társadalmi környezet közöl velünk a testünkről – a tankönyveink szövegétől kezdve addig, hogy az egészségügyi intézményekben hogyan bánnak a női testtel, illetve milyen negatív színben tüntetik fel azt –, az nem csupán segíti és ezzel fokozza ezt az elnyomást, hanem egyenesen cinkossá teszi a nőket saját elnyomásukban. Ha hiszünk abban, hogy szenvedésre vagyunk ítélve, és hogy nem is várhatjuk el szervezetünktől, hogy ne okozzon nehézségeket a számunkra, akkor nyilván nem gondolhatjuk, hogy hormonális működésünk javításához bármiféle eszközzel rendelkeznénk.

Ha nem tudjuk, mi megy végbe a testünkben – ha saját biológiánk a vakfoltunkra esik –, akkor nem tudunk mire alapozni. Hiszen nem tudjuk, kik vagyunk. Nem azt nevelték belénk, hogy a természet olyan eszközökkel ruházott fel bennünket, amelyek segítségével vezető szerepet vállalhatunk a világban. Ezért aztán mindennap ezerféle módon mondunk le a lehetőségeinkről, adjuk fel a hatalmunkat: megtagadjuk természetünket azért, hogy idomuljunk a férfidominanciájú kultúránkhoz, nem megfelelően működő hormonháztartásunk miatt olyan tünetektől szenvedünk, melyek elkerülhetők lennének, nem veszünk tudomást a bennünk rejlő erőről, csak mert nem arra neveltek, hogy odafigyeljünk annak a csodálatos, összetett gépezetnek a jelzéseire, amit női testnek nevezünk.

Nézzünk szembe a tényekkel. Pocsék szexuális nevelést kaptunk. A média és a reklámok üzenetei belénk verték, hogy a menstruáció szégyenletes, rejtegetni való dolog. Ezen hiedelem és a megfelelő oktatás hiánya miatt képtelenek vagyunk megfelelően gondoskodni magunkról. Kultúránk meggyőzött bennünket arról, hogy folyamatosan alakítanunk kell a testünket, míg a férfiak teste alkalmas arra, hogy tökéletesen szolgálja őket életük során. Csoda, ha mi, nők nem érezzük jól magunkat a bőrünkben? Mivel nőiségünket rossz színben tüntetik fel előttünk, mindenáron el akarjuk nyomni biológiai lényünket, mert azt hisszük, így sikeresebbek lehetünk. Csakhogy ez egyáltalán nem működik. Hiába követünk el mindent, hogy megszabaduljunk valamitől – a súlyfeleslegtől, a menstruációt megelőző tünetektől, a pattanásoktól –, garantált a kudarc. A céges ranglétrán való feljebb jutás vagy saját vállalkozásunk elindítása érdekében tett erőfeszítéseinket sokszor az egészségi állapotunk sínyli meg. Nem elég, hogy pénzkereső munkánk mellett a fizetetlen házimunkát és anyai feladatainkat is el kell látnunk, mindezeken túl még a wellnesstevékenységekben is tökéletesek akarunk lenni. Nem vesszük észre, mennyi felesleges szenvedést okozunk magunknak; teljesen kimerülünk, ahelyett, hogy feltöltenénk az energiaszintünket, mivel olyan diétáktól, kúráktól és időkezelési trükköktől várunk segítséget, amelyek figyelmen kívül hagyják a női ciklus sajátosságait. A legtöbb életvezetési tanács, melyet követni igyekszünk, férfiak számára készült, és abból a feltevésből indul ki – és ez elég merész feltevés –, hogy mindez a nők esetében is működik. Hadd áruljak el egy titkot: nem működik.

A téveszmék, amelyek szerint neveltek bennünket, mélyen gyökereznek. Itt az ideje kitépni ezeket a gyökereket!

A legelterjedtebb kártékony hiedelmek a menstruációról – és a valóság

Neveltetésünk alatt kapott téves információk a felelősek azokért a széles körben elterjedt hiedelmekért, amelyek miatt testünk, hormonális ciklusunk és általánosságban a nőiségünk negatív érzéseket vált ki belőlünk. Ideje, hogy tisztázzunk néhány kérdést.

1. hiedelem: A premenstruációs szindróma (PMS) a menstruáció elmaradhatatlan része

Hangulatingadozás. Puffadás. Érzelmi labilitás. Azt mondják, mindez a menstruációt megelőző napok természetes velejárója. És ha mégsem az? A PMS-ről szóló mítoszok sokat ártanak, mivel felesleges terheket rónak ránk. Ha „bebeszélik” nekünk, hogy a fájdalom és a többi kellemetlen tünet elkerülhetetlen, akkor nem is fogunk megoldást keresni rájuk. A PMS-mítosz további hatalmas hátránya, hogy alapot szolgáltat ahhoz, hogy érzelmeinket, véleményünket lesöpörjék az asztalról, és kétségbe vonják ítélőképességünket. Az egészet elintézik azzal, hogy „tombolnak bennünk a hormonok” (mintha a férfiaknak nem lennének hormonjaik!), és ezzel kevesebbre értékelnek bennünket.

A valóság ezzel szemben az, hogy a PMS csak akkor jelentkezik, amikor a luteális szakaszban felbillen az ösztrogén és a progeszteron egyensúlya. Az egyensúlyvesztés hátterében bizonyos ételek fogyasztása is állhat – kávé, cukor, tejtermékek, fogyókúra, léböjtkúra, zsírszegény diéta –, vagy a női energia – a változáshoz szükséges energia – elfojtásának más, alattomosabb módjai. Az amerikai Nemzeti Egészségügyi Intézet (National Institute of Health, NIH) biociklussal foglalkozó kutatása szerint a diagnosztizálatlan és kezeletlen PMS növeli a rák, a szívbetegség, a cukorbetegség és a demencia veszélyét a változókorban. Ha a nők életmódja összhangban áll a ciklusukkal, ha megfelelően táplálkoznak, és fokozzák női energiájukat, a PMS megszűnik. A menstruációt megelőző napok az elmélyülés, a célok és irányok felismerésének időszakává válnak. Aktív, tettre kész állapotunkban egy alapos nagytakarítás sem jelenthet gondot – a szó konkrét és átvitt értelmében egyaránt. A PMS betűszót legszívesebben arra írnám át: „a prioritás: magunk szeretete”. Ha a nők többsége így gondolna rá, nagymértékben csökkenne a tünetegyüttes elterjedése.

2. hiedelem: A görcsök ellen nem tehetünk semmit

A fogamzóképes korú nőknek több mint a fele havonta egy-két napon át fájdalmakkal küzd. Rajtakaptuk már magunkat azon a gondolaton, hogy ha egyszer menstruálunk, akkor görcsölni kell, vagy hogy nőként arra ítéltettünk, hogy fájdalmas legyen a havivérzésünk? Ha egyszer egész életünkben azt hallottuk, hogy a havi ciklus olyasmi, amin „túl kell lenni”, amit valahogy „ki kell bírni”, akkor el is hisszük, hogy így van, és nem gondoljuk, hogy valaha is jobb lesz. Ideje tehát megvizsgálnunk, mennyi is a valóságtartalma ennek az elképzelésnek. Amint látni fogjuk, egyáltalán nem szükségszerű, hogy görcsöktől szenvedjünk a menzesz idején.

A valóság ezzel szemben az, hogy testünk valóban termel olyan hormont – a prosztaglandin egyik típusát, a PgE2-t –, amely bizonyos határérték felett görcsöket okoz. De vajon azt tudtuk-e, hogy ezzel egy időben két másik prosztaglandin hormon is felszabadul, amelyek viszont görcsoldó hatásúak? E természetes fájdalomcsillapítóknak köszönhetően testünk megküzdőképessége kétszer olyan hatékony, mint az a mechanizmus, amely a fájdalmat okozza. Szerencsére, ha a ciklusunknak megfelelő módon táplálkozunk, akkor biztosítjuk szervezetünk számára azokat az elemeket, amelyekre szüksége van a menstruációs fájdalmat csillapító prosztaglandinfélék termeléséhez.

3. hiedelem: Fogamzásgátló tabletta szedésével szabályozni tudjuk a menstruációs ciklust

A legtöbb nő, akit megkérdeztem erről, úgy vélekedett, hogy azok is menstruálnak, akik fogamzásgátló tablettát szednek. Hiszen minden hónapban megjön a vérzésük.

A valóság ezzel szemben az, hogy a fogamzásgátló szedése idején tapasztalt vérzés nem valódi menstruáció, hanem afféle „visszatartott” vérzés, amelynek fiziológiai szempontból szinte semmi köze a „rendes” havivérzéshez. Egyeseket talán meglep, hogy az ún. „placebohét”, amely minden egyes levél fogamzásgátlóban megtalálható, marketingokokból vált a csomag részévé. A fogamzásgátló tabletta bevezetésének időszakában a gyártók úgy vélték, hogy a nőket zavarná, hogy megszűnik a havivérzésük, és ezért inkább nem szednének fogamzásgátlót. Így született meg a „placebohét” ötlete. Ahhoz, hogy valódi havivérzésről beszélhessünk, be kell következnie a tüszőérésnek; ám a fogamzásgátló éppen ezt a fontos fázist iktatja ki. Tüszőérés nélkül a hormonális ciklus megreked egy állandóan alacsony hormonszintű fázisban, amely nem jár menstruációval. Továbbá a mesterséges fogamzásgátlók nem orvosolják a hormonháztartás zavarait, pusztán elnyomják a szervezet saját hormonális működését. Éveken, évtizedeken át élhetünk anélkül, hogy valóban orvosolnánk a tünetek okait, és ez kifejezetten egészségkárosító hatású. És akkor a kellemetlen mellékhatásokról még nem is szóltunk. Nem azokra a mellékhatásokra gondolok, amelyeket a tabletta dobozában található betegtájékoztató felsorol. A Biohacking eszközkészlet című fejezetben bemutatom majd, miféle árnyoldalai vannak a fogamzásgátló tablettának, amelyekről a nőgyógyászunk egy szót sem szólt: például, hogy a tabletta hatására kiürülnek a tápanyagok, roncsolódik a bélflóra, és növekszik a depresszió esélye.

4. hiedelem: A menstruációra nincs feltétlenül szükség

Néhány évente rendszeresen megjelennek olyan tanulmányok, amelyek azt állítják, a modern kor asszonyai nyugodtan megszabadulhatnak a havi ciklustól, sőt egészségesebbek lesznek, és jobban érzik magukat, ha nem véreznek minden hónapban. Akadnak nőgyógyászok, akik lehetővé teszik pácienseik számára, hogy a placebotabletták helyett folyamatosan aktív hatóanyag-tartalmú fogamzásgátló szereket szedjenek, és teljes egészében kiiktassák a havivérzést.

A valóság ezzel szemben az, hogy igen, valóban felfedeztük, miként játsszuk ki szervezetünket a hormonális ciklus elnyomásával; ám az, hogy megtaláltuk a módját, még nem jelenti azt, hogy alkalmaznunk is kell. A természet sokkal bölcsebb nálunk: azért alkotta meg a ciklust, hogy hosszú távon megvédje az egészségünket. Komoly mellékhatásokkal, sőt egészségkárosodással kell számolnia annak, aki szándékosan kiiktatja a menstruációt. A peteérésnek és az azt követő menstruációnak fontos szerepe van abban, hogy egészségünket akár évtizedeken át megőrizhessük, megvéd a csontritkulástól, szívbetegségtől, mellráktól, demenciától. Minden egyes tüszőérés hozzájárul egészségünk „bankszámlájának” gyarapodásához, melyet azokra az időkre tartogatunk, amikor már megszűnt a ciklusunk. A menstruációs ciklus annyira fontos az egészség megőrzésében, hogy az Amerikai Szülész-nőgyógyászok Szervezete az ötödik életjelnek tekinti a menstruációt, amely éppolyan fontos, mint a szívverés, a testhőmérséklet, a légzésritmus és a vérnyomás. A menstruáció elmaradása többféle egészségügyi probléma jele lehet, például az alacsony ösztrogénszinté, amely összefüggésbe hozható a szívbetegségekkel és a csontritkulással. Ha policisztás ovárium szindróma (PCOS) miatt elmarad vagy rendszertelenné válik a menstruáció, hormonzavar állhat a háttérben, és valószínűleg olyan kísérő tünetek is jelentkeznek, mint a pattanásos bőr, a hangulatingadozás vagy a súlygyarapodás. Az óraműpontossággal működő menstruációs ciklus éppolyan fontos, mint a megfelelő vérnyomásérték. Javaslom, hogy vezessünk feljegyzéseket a ciklus alakulásáról: jegyezzük fel a színét, állagát, a vérzés időtartamát és intenzitását – így nyomon követhetjük hormonális állapotunk alakulását. A Biohacking eszközkészlet című részben részletesen foglalkozunk majd a menstruáció témájával, segítséget nyújtunk a menstruációs vér színének értelmezéséhez, az egyes problémák kezeléséhez és a ciklus működésének javításához.

5. hiedelem: A menstruációs fájdalommal nem sok mindent tehetünk

Ha megfázunk, hagyjuk, hadd vonuljon át rajtunk a kór, vagy teszünk valamit a gyorsabb felépülés érdekében? Nyilván észszerű ilyenkor C-vitamint szedni, többet pihenni, jobban odafigyelni magunkra. Különös, hogy amikor a menstruációval együtt járó tünetekről van szó – görcsökről, erős vérzésről vagy pecsételő vérzésről – általában nem sokat foglalkozunk velük. Úgy hisszük, a fájdalmas menstruáció kereszt, amelyet cipelnünk kell, így aztán nem is teszünk ellene semmit.

A valóság ezzel szemben az, hogy az efféle hozzáállás azért alakulhat ki, mert nem kapunk megfelelő felvilágosítást hormonális működésünkkel kapcsolatban, és arra sem tanítanak meg bennünket, mivel tudjuk támogatni szervezetünket – márpedig valójában igenis sokat tehetünk érte. Bőven van mit tennünk, változtathatunk hormonális állapotunkon, elősegíthetjük a ciklus kiegyensúlyozott működését. Csak annyi a dolgunk, hogy amiként a megfázással is kezdünk valamit, úgy a menstruációs problémáink esetén is tegyünk a javulás érdekében. Néhány egyszerű, a ciklushoz igazodó életmódbeli trükk – a táplálkozásra, testmozgásra, étrend-kiegészítőkre, időbeosztásra gondoljunk – már a soron következő ciklus idején is éreztetheti hatását.

SZERVEZETÜNK BIOLÓGIAI ERŐMŰVE

A női szervezet valóságos biológiai nagyüzem: gyermekeket szülünk, minden hónapban menstruálunk, anyatejet termelünk – hihetetlen, de a hüvelyben élő baktériumok még az újszülött egészséges immunrendszerének kialakulásában is segítenek. Szinte nincs olyan testi funkciónk, amely ne járulna hozzá az élet teremtéséhez. Érdemes megismerni, hogy a tüszőfolyadék milyen szerepet játszik a szaporodás során.

•Menstruációs vér: a kutatások során kiderült, hogy a menstruációs folyadékban őssejtek találhatók, amelyek szerepet kaphatnak az agyvérzés, a májkárosodás és más kóros állapotok kezelésében. Már nem is tűnik olyan „gusztustalannak” a menstruációs vér, nem igaz?

•Anyatej: szintén új vizsgálatok kimutatták, hogy a mellbimbó magába szívja a csecsemő nyálát, amely arra indítja a tejmirigyeket, hogy olyan antianyagokat termeljenek, amelyekre a csecsemőnek éppen szüksége van. Egy 2013-ban zajlott kutatás során kiderült, hogy ha a csecsemőnek megfázásos tünetei voltak, megváltozott az anyatej immunfaktorainak az összetétele is. Ne félj, kicsim, míg engem látsz!

•Hüvelyváladék: a szülőcsatorna baktériumai alapozzák meg a csecsemő egészséges bélflóráját. A császármetszéssel született babák, akik lemaradnak erről a „baktériumfürdőről”, gyakrabban szenvednek az olyan krónikus immunbetegségektől, mint az asztma, a különféle allergiák, a fiatalkori ízületi gyulladás, a vastagbélgyulladás, sőt a leukémia, amint azt egy 2014-ben megjelent, harmincöt éves időtartamra és kétmillió gyermekre kiterjedő kutatás is alátámasztotta. Végre az orvostudomány is felismeri ennek a folyamatnak a jelentőségét: egy 2016-os próbakísérlet, amelynek során a császármetszéssel született újszülöttek szájüregébe bejuttatták az édesanyjuk hüvelybaktériumait, bizonyította, hogy az eljárás sikeresen helyreállította a csecsemők bélflórájának egészségét. Ez ám az igazi pussy power!

A székletátültetéssel kapcsolatban számos vizsgálat történt, melyek során az egészséges donor székletanyagát átültették Crohn-betegségben vagy fekélyes vastagbélgyulladásban szenvedő betegek emésztőrendszerébe. A női test kincseivel vajon miért nem kísérleteznek? Kiderülne, hogy ártalmasnak és veszélyesnek hitt testnedveink hatalmas lehetőségeket rejtenek. Ki tudja, hol tartanánk, ha a kutatókat legalább annyira érdeklik a női testnedvek, mint… a kaka?

Élet a fiúklubban

Kár lenne tagadni: férfivilágban élünk – noha mivel szerencsére a magán- és közszférában egyre több a női vezető, hamarosan ezen a téren is változni fog a világ. Kulturális mintáink az individuum férfias erejét és a folyamatos fejlődést minden más elé helyezik a rangsorban, és ez tükröződik közösségeink felmorzsolódásában, valamint abban, ahogy tudomást sem veszünk bolygónk sorsáról. Ráadásul az egészséggel kapcsolatos elképzeléseink olyan kutatásokon alapulnak, amelyeket túlnyomórészt férfiak végeztek férfi kísérleti alanyokon. Még a napi időbeosztásunk is a 24 órás férficiklushoz alkalmazkodik. Persze a férfiaknak is van hormonális ciklusuk! Csak ez nemigen kerül szóba, hiszen a mindennapok során mi alkalmazkodunk hozzájuk. Hamarosan több részletet is megtudhatunk a női szervezet bonyolult hormonális működéséről, de előtte vessünk egy pillantást arra, hogyan alakul egy nap a férfi hormonális ciklus működése alapján.

A férfiak 24 órás hormonális ciklusa

•Reggel: a tesztoszteron és a kortizol szintje ébredés után a legmagasabb a férfiakban. Ennek köszönhetően energikusak, kommunikatívak, összeszedettek, és a szexre is nyitottak (a reggeli erekció is emiatt van). Ilyenkor a leghatékonyabbak, a legtettrekészebbek.

•Délután: a csökkenő tesztoszteronszint miatt ilyenkor szívesen élnek társas életet, könnyebben teremtenek kapcsolatot. Ilyenkor szeretik megvitatni új ötleteiket, beszélgetni kollégáikkal, és a randihoz is ez az időpont a legalkalmasabb számukra.

•Este: a tesztoszteron tovább csökken, aminek következtében az ösztrogén iránti érzékenységük fokozódik. Ilyenkor szívesen üldögélnek a kanapén, vagy más módon igyekeznek nyugodt környezetet teremteni a maguk számára.

Feltűnt valami? A fenti forgatókönyv szinte tökéletesen egybeesik az átlagos élet egy átlagos napjának időbeosztásával, legyen szó akár férfiakról, akár nőkről. Korán kelünk, és azonnal az e-mailjeinket kezdjük böngészni. A munkanap korai szakaszában átrohanunk a feladatainkon. Délután sem lazítunk, végezzük tovább a feladatainkat, bár teljesítőképességünket addigra már alaposan csúcsra járattuk. Munka után aztán végre kiereszthetjük a gőzt! Végül lerogyunk a tévé elé, és már csak arra vágyunk, hogy kipihenhessük a nap megpróbáltatásait.

És ez így megy, az év háromszázhatvanöt napján át. Egyszerű, nem? A nők 28 napos ciklusa azonban semmiben sem hasonlít ehhez a 24 órás időbeosztáshoz, de oly régóta alkalmazkodunk a férfiak hormonális ritmusához, hogy eszünkbe sem jut megkérdőjelezni ezt a rendet. Belegondoltunk-e már valaha, hogy vajon biztosan ez-e a legjobb rendszer? Hormonális szempontból a férfiak számára minden egyes nap új kezdetet jelent, ezért munkaidőnket és társas életünket a hét napjaira, napjainkat pedig órákra bontva tervezzük meg. Csakhogy a női szervezet nem így működik. Energiaszintünk nem egyenletes, hanem napról napra, hétről hétre változik. Teljesítőképességünk is jelentős hullámzást mutat attól függően, hogy hol tartunk a 28 napos ciklusban. Társas kapcsolatainkat sem feltétlenül az ötórai tea idején bonyolítjuk. És míg a férfiak esténként töltődnek fel, mi a hónap bizonyos periódusában szeretünk begubózni.

Vagyis egyszerűen nem veszünk tudomást arról a fontos tényezőről, amely alapjaiban befolyásolja a népesség felének hangulatát és érzelmi állapotát – nem csoda, ha a nők jó része nem érzi igazán jól magát a bőrében. A nők biokémiai sajátosságaira és azok ciklikus jellegére vonatkozó ismeretek hiánya az orvostársadalomra is jellemző. Az Epidemiological Review-ban már 1995-ben napvilágot látott az a tanulmány, amely megállapította, hogy az orvosi kutatások gyakorlatilag nem veszik figyelembe a női hormonális ciklus sajátosságait. A tudatlanság tehát jelentős mértékben hibáztatható azért, ahogy minket, nőket kezel a társadalom.

Ha tüneteinkkel orvoshoz fordulunk, sajnos gyakran azzal küldenek el minket, hogy csak képzelődünk, „bebeszéljük” maguknak, hogy bajunk van. Így aztán némán szenvedünk tovább. Az efféle bánásmód különösen az olyan, a menstruációhoz kapcsolódó problémák esetén jellemző, mint a mióma, az endometriózis és a fájdalmas menstruáció. Emiatt sok nőnél csak évekkel a tünetek jelentkezése után állapítják meg a diagnózist. Mesélhetnék: nálam hét évbe telt, mire eljutottam a diagnózisig, és személyesen kellett az orvosom orra alá dugnom a diagnózist, amely megerősítette, hogy policisztás ovárium szindrómám (PCOS) van, mivel a doktornőnek meg sem fordult a fejében ez a lehetőség. Ránk sütik, hogy „állandóan panaszkodunk”, amint azt az amerikai autoimmun betegségekkel foglalkozó szervezet, az American Autoimmune Related Diseases Association tanulmánya is megerősítette, amely szerint a végül autoimmun eredetű betegséggel diagnosztizált páciensek (ne feledjük, az autoimmun betegek 75 százaléka nő) közel felével a vizsgálatok elején azt közölték, hogy „túl sokat aggódnak az egészségükért”. Ízlelgessük egy kicsit ezt a mondatot. A krónikus fájdalommal küzdő nőkről készült 2010-es kutatás kiderítette, hogy az orvosok és egészségügyi dolgozók nagyobb valószínűséggel hagyják figyelmen kívül a beteg panaszait, ha a beteg nőnemű, „hisztériának”, „képzelgésnek”, túlérzékenységnek tudva be a tüneteiket.

Ahelyett, hogy komolyan vennék egészségi problémáinkat, a „hormonokra” fogják az egészet, hogy megettük a kenyerünk javát, hogy a kezelésünk lehetőségei a gyógyszerezésre vagy a műtétre korlátozódnak, és hogy végső soron nem tehetünk mást, mint hogy elfogadjuk a szenvedést, hiszen genetikai örökségünk része az, hogy vacakul érezzük magunkat. El tudjuk képzelni, hogy egy férfinak azt mondják, legjobb, ha passzívan tűri a nehézségeit, ha nem csinál semmit, és hogy tanuljon meg együtt élni a tünetekkel? Az, hogy egy nő szabadulni akarjon a szenvedéseitől, sokak számára elfogadhatatlan. Maya Dusenbery könyvében1 tömören így fogalmaz: „A nők tüneteit nem veszik komolyan, mert az orvostudomány kevesebbet tud testük működéséről és egészségi problémáikról, mint a férfiakéról. És éppen azért tud ezekről kevesebbet, mert nem veszi figyelembe a tüneteiket.”

Másfelől egyes orvosok hajlamosak arra, hogy mindent gyorsan, gyógyszerekkel próbáljanak megoldani: fogamzásgátlót írnak fel a hormonrendszer természetes működésének kiiktatása érdekében, antidepresszánsokkal avatkoznak bele az agy neurokémiai folyamataiba. Az Egyesült Államok lakói közül mintegy huszonhatmillióan öt vagy annál is többféle, receptre felírt gyógyszert szednek. Ebben nincs benne a temérdek vény nélkül kapható készítmény, tabletta, kapszula, kenőcs és más gyógyhatású készítmény, amelyekkel hormonrendszerünk elhanyagolt állapotának jeleit igyekszünk elnyomni: a pattanásokat, a fejfájást, a kimerültséget, a súlygyarapodást, az álmatlanságot, a puffadást és sok minden mást.

Még a megfelelő táplálkozáson, az étrend-kiegészítők és más, közérzetjavító eszközök használatára épülő biohacking is gyakran kudarcot vall, mert nem veszi figyelembe szervezetünk működésének ciklikus természetét. Vessünk egy pillantást a fogyókúra- és fitnesziparra. Hány olyan divatos, elterjedt diétát vagy edzéstípust tudunk említeni, amely a női hormonális ciklusra épül? Nem sokat, amit az magyaráz, hogy ezeknek a módszereknek a hátterében olyan kutatások állnak, amelyeket férfiak vezetnek, nem pedig nők. Az adatok feltárják a szomorú valóságot:

•Az edzésekkel foglalkozó kutatásokban mindössze 39 százalék a női kísérleti alanyok aránya.

•Amikor az XX-kromoszómás egyedek valahogy mégis bekerülnek a sport- és edzéskutatások alanyai közé, gyakran csak a ciklusuk első felében végeznek vizsgálatokat rajtuk, amikor a hormonszintük még alacsony, vagy csak akkor, ha fogamzásgátló tablettát szednek.

A nők mindig is alul voltak reprezentálva az egészségügyi, gyógyszerészeti és biológiai kutatásokban. Az alábbi kronológiából egyértelműen kiderül, hogy az alapvető orvostudományi kutatásokban milyen kevés nő vett részt.

•1958: a baltimore-i longitudinális öregedési felmérésnek nevezett kutatás az öregedés természetes folyamatával együtt járó fizikai és kognitív változásokat, illetve krónikus betegségeket vizsgálta. A kutatás húsz éve alatt több mint ezer férfit vontak be a vizsgálatba – nőt egyet sem. Egészen 1978-ig kellett várni arra, hogy rájuk is kiterjesszék a felmérést.

•1973: az ösztrogénnek a szívbetegségek megelőzésében játszott szerepét vizsgáló kutatásban 8341 férfi vett részt, miközben – bizonyára kitalálták már – egyetlen nő sem.

•1982: a híressé vált Physician’s Health Study szerint kis mennyiségű aszpirin szedése csökkentheti a szívbetegség kockázatát. Hogy mi ezzel a baj? Az, hogy a vizsgálat 22 071 férfit vont be a vizsgálatba, ám egyetlen nő sem vett részt benne.

•1985: az Egyesült Államok népegészségügyi munkacsoportja ekkor jelenteti meg a nők egészségügyi problémáiról szóló jelentését, amelyben megállapítja: „a nők egészségi problémáira irányuló kutatások hiánya miatt sem az egészségügyben dolgozók, sem maguk a nők számára nem áll rendelkezésre megfelelő minőségű információ a kérdést illetően”.

A mai napig nem sikerült felszámolni ezt a hiányosságot. Miért hagyják ki a nőket a tudományos kutatásokból, miért a férfiak képviselik a klinikai vizsgálatok során az egész emberi nemet? Számos okot felsorolhatnánk, de lássuk csak a legfontosabbakat:

•A kutatások alanyaiként a férfiakat részesítik előnyben. A férfiak biológiai órája egyszerűbb, kiszámítható, 24 órás hormonális cirkadián ritmus, míg a nők 28 napos ciklusa ennél jóval bonyolultabb. A kutatók érvelése szerint a férfiak hormonális mintázata miatt velük egyszerűbb és kevésbé költséges a kutatás, mint a hormoningadozások által érintett nőkkel.

•Az egyik nőkön végzett gyógyszerkísérlet tragikus eredményre vezetett. A nők kizárásához részben az a szándék vezetett, hogy a nők szaporítószerveit megkíméljék a káros hatásoktól. Az 1950-es években a thalidomid nevű gyógyszerhatóanyag által okozott fejlődési rendellenességek miatt az Egyesült Államok Élelmiszer- és Gyógyszerügyi Hivatala (FDA) 1977-ben olyan irányelvet vezetett be, amely a fogamzóképes korú nőket gyakorlatilag teljesen kizárta a klinikai vizsgálatokból. Az irányelv alkalmazásával azok a nők, akik még nem érték el a menopauza szakaszát, teljesen kiszorultak a kutatásokból.

1993-ig kellett várni a változásra: ekkor lépett hatályba egy törvény,2 amely szerint a kutatók kötelesek nőket is bevonni a humán kísérletekbe, és regisztrálni, amennyiben az eredmények eltérnek a férfiakkal folytatott vizsgálat eredményeitől. Azóta sikerült előrébb jutnunk ezen a téren, de „a folyamat kínos lassúsággal halad – olykor hosszú ideig stagnál, sőt visszafordul –, emiatt az elért eredményekkel sem lehetünk elégedettek”, olvashatjuk a BMC Women’s Health egyik 2015-ös cikkében.

Ha tudjuk, hogy a kultúránk alapvető egészségügyi kutatásaiból gyakorlatilag kizárták a nőket, máris érthetővé válik, hogy egészségi problémáinkat miért értik félre oly gyakran, és miért olyan sok a téves diagnózis. Az, hogy a nőket nagyobb számban érintő betegségekkel kapcsolatos kutatásokra levesebb pénzt adnak, mindent megmagyaráz. Igyekszünk alkalmazkodni a férfiklub szabályaihoz, ezért aztán nem is figyelünk a saját testünkre, biokémiai szükségleteinket pedig még csak nem is ismerjük.

A nők egészségi problémáinak megfelelő mélységű ismerete híján az érintett nők többnyire magukra maradnak. Amikor a foglalkozásainkon az egészség kérdéseiről beszélgetünk pácienseinkkel, sokan azt mondják: „Ilyen és ilyen tünetem van, biztosan millió ember közül egynél fordul elő.” Aztán kiderül, hogy nagyon is gyakori tünetről van szó. Ilyenkor elmondom, hogy a menstruációs tünete korántsem „millió ember közül egynél” fordul elő, hanem ő „egy a millióból”, akik ezekkel a tünetekkel magányosan küzdenek. Az a helyzet, hogy gondjainkat nem a szintetikus hormonok hiánya okozza. A probléma két okra vezethető vissza: (1) nem beszélünk eleget a nők krónikus hormonális tüneteiről, amelyek pedig járványként terjednek a nők között, és (2) az egészségügy, a fitneszipar és az életmód-stratégiák sokasága mind a férfi hormonháztartást veszi alapul. Megoldást a nők egészségügyi ellátásának újragondolása, az idővel való gazdálkodás reformja és a siker fogalmának, mibenlétének női szempontból való átfogalmazása hozhatna. Erre lenne szükség ahhoz, hogy a lehető legteljesebb életet élhessük. Még ha nem is kínoz bennünket semmilyen hormonális eredetű betegség, szervezetünk ciklikus működésének tiszteletben tartása kínálja az egyetlen esélyt arra, hogy élvezzük mindazokat a lehetőségeket, melyeket testünk tartogat számunkra.

Újdonságaink, eseményeink, valamint kedvezményes ajánlataink megtalálhatók megújult webáruházunkban, a booklove.hu-n!

Felelős kiadó Gyuricza Eszter

Felelős szerkesztő Kiss Béla

A szöveget gondozta Török Tünde

Műszaki szerkesztő Rochlitz Vera

Borítótervező Szalkai Diána

Tördelte Kaposvári Franciska

ISBN 978 963 604 460 2

Elektronikus változat:

eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

Készítette Ambrose Montanus

Felhasznált betűtípusok

Gantari – SIL Open Font License

Noto Serif – Apache License 2.0

Source Serif 4 – SIL Open Font License

Vollkorn SC – SIL Open Font License