IMPRESSZUM

Minden jog fenntartva a következőkre kiterjedően: film, rádió és televízió, fotomechanikus reprodukció, hangfelvételek, elektronikus média és újranyomtatás.

© 2024 novum publishing

ISBN Könyv: 978-3-99146-455-6

ISBN e-book: 978-3-99146-456-3

Lektor: Sósné Karácsonyi Mária

Borítókép: Artem Zakharov, Maksim Shmeljov | Dreamstime.com, Küllő Iltia

Borítóterv, layout & szedés: novum publishing

www.novumpublishing.hu

SZEREPLŐK

DR. ÁMON PÉTER: orvos, negyven éves

VÉDA: az orvos páciense, a harmincas évei elején jár

A felvonások elején és közben, amikor nincs párbeszéd,
a főszereplő a laptopjába mint naplóba írja
az általa elhangzó szöveget.

ELSŐ FELVONÁS

I.

Véda felnyitja a laptopot, írni kezd.

VÉDA: Tökéletesen kerek folyamat, de csak bizonyos idő távlatából látszik. Most állt össze kerek egésszé, kezdve a legelső találkozástól. Nem a szerelem, még mindig úgy gondolom, az némileg külön vonal, de van benne kivetítés. Á, mindegy, az egész egyben kerek mégis. Az én életemben így teljes.

Leírom az álmokat. Mindent leírok, amióta tudom, hogy olvasod. Álmomban felvágtam az ereimet a kádban. Eleinte alig akart folyni a vérem, utána elkezdett ömleni, és a kezem annyira fájt, hogy most is érzem. Már minden csupa vér volt, akkor felébredtem. Mit jelent az álom? Rossz lelkiállapotot? Ha megölném magam, elfelejthetnék mindent a családomról, ez nagyon jó lenne. Nem kellene tovább vinni a terhet, és nem lenne hiányérzetem. De tényleg kitörlődne minden? Vagy akkor is ott lenne, mert nincs menekvés? Ne haragudj, de a másik álom már nemcsak szentimentális, hanem kicsit pikáns is. Nem tehetek arról, mit álmodok. Úgy kezdődött, hogy mentem hozzád időpontra. Zöld ruha volt rajtam, gondolom azért, mert az a remény színe. Bementem a szobádba, ami teljesen másképp nézett ki, mint a valóságban. Nagyobb volt és más elrendezésű, sárgás fényben úszott. Leültem a páciensszékre. Ekkor te hirtelen felálltál, és odamentél egy ajtóhoz, ami olyan volt, mintha szekrényajtó lenne, kinyitottad, és kimentél rajta. Rájöttem, hogy az egy titkos kijárat, nem szekrény. Egy teljes órán keresztül nem jöttél vissza, én meg ültem és vártam. Akkor már gondoltam, hogy ezzel megint leckéztetsz, és addig nem jössz vissza, amíg le nem telik az időm. Így is volt. Amikor vége lett az órának, bejöttél az igazi ajtón, és közölted, hogy letelt az óra, menjek utánad. Kimentünk az előtérbe, ahol recepciósok dolgoztak. Kicsit oldalt, a falnál volt egy kanapé, arra leültünk. Még arra emlékszem, hogy elég nagy volt az előtér, tele zöld növénnyel. Papírok voltak nálad; úgy nézett ki, mintha lista lenne. Kérdeztem, mikor jöhetek legközelebb. Azt mondtad, nem adsz időpontot, hanem keressek rád a neten, ott megtalálom, mikor vannak szabad időpontjaid, válasszak egyet, de április huszonegy utánit, aztán hívjam fel a rendelőt, és írassam be magam. Azt nem tudom, álmomban milyen hónap és milyen nap volt aznap, vagyis mennyi idő múlva lett volna április huszonegyedike. Nem tudom azt sem, honnan jött ez a dátum, csak annyit bírtam kiokoskodni, hogy április tizenkettedikén ugrott ki az öcsém a negyedikről, talán annak a fordítottja. Közben bele-belenézegettél a papírokba, én meg kíváncsi voltam, mi lehet bennük, ezért közelebb hajoltam. És bocs, de az jön, hogy mivel nagyon kicsi volt az a kanapé, ettől a mozdulatomtól összeért a térdünk. Rögtön arrébb akartam húzódni, mert megijedtem, azt hiszed, szándékos volt, de nem volt lelkierőm megtenni. Te sem ültél arrébb, és ettől, hogy nem húztad el a térded, annyira meghatódtam, hogy hozzád dőltem a vállammal, de csak picit (esküszöm!), inkább csak hozzád értem, így korrekt. Akkor sem húzódtál el, csak beszéltél és nézted a papírokat. Én meg becsuktam a szemem, és pár pillanat múlva az egyikből legördült egy könnycsepp. (Tudom, borzalmasan giccses, de így történt.) Nem akartam onnan mozdulni; jó volt így lenni, becsukott szemmel. Tudtam, hogy nem látod az arcomat, mert a papírokat nézed. Végül befejezted a beszédet (fogalmam sincs, miről beszéltél), fel kellett állnunk a kanapéról. Elköszöntél, elmentél, többet nem láttalak. Ahogy mentem kifelé, az egyik recepciós odaszólt, hogy mikorra írjon be. Mondtam, mit kell tennem ahhoz, hogy legyen időpontom, mire megsajnált, és megnézte az előjegyzésedet. Kiderült, hogy április ötödikén még egész nap szabad vagy, és beírt a korábbi időpontra, hátha elfelejted, mit mondtál. Az április ötöt értem. Akkor mentem először az elmaradt időpont után.

A párbeszéd egy bírósági tárgyalóteremben játszódik. Véda a bíró, Ámon a felperes, akinek a válópere zajlik.

DR. ÁMON: – Jó napot kívánok!

VÉDA: – Szerencse, hogy nem egy perccel később jött, már éppen meg akartam szüntetni a pert.

DR. ÁMON: – Sajnos lerobbant az autóm idefelé jövet, ezért késtem.

VÉDA: – Nem várom, hogy elnézést kérjen, hiszen ez az óra részemről az önök tárgyalására van szánva, de azért örülök, hogy nem kell visszatekernem a magnót, és letörölnöm a megszüntető végzést. Legyen szíves ideadni a személyi igazolványát és a lakcímkártyát, aztán foglaljon helyet. Ide, ez a felperes helye.

DR. ÁMON: – Köszönöm.

VÉDA: – Tájékoztatom, hogy a tárgyalás anyagát hangfelvételen rögzítjük, 8 nap elteltével a legépelt jegyzőkönyv megtekinthető a bíróság polgári irodáján.

Dr. Ámon hallgat.

Véda várakozóan néz Ámonra.

DR. ÁMON: – Megértettem a tájékoztatást.

VÉDA: – Ebben biztos voltam, nem ezért várok. Mielőtt belekezdünk a tárgyalás érdemi részébe, megkérdezem, nem szeretné-e, hogy helyettem másvalaki tárgyalja a peres ügyét.

DR. ÁMON: – Miért akarnám?

VÉDA: – Mert ismerjük egymást. Gondoltam, ha esetleg nem emlékezett a nevemre, amikor olvasta az idézésen, akkor most talán visszaemlékszik, hogy találkoztunk már, és azt fogja kérni, hogy másik bíró foglalkozzon az ügyével.

DR. ÁMON: – Pontosan emlékszem magára, a nevére is, amikor láttam az iraton. Miből gondolta, hogy nem emlékszem?

VÉDA: – Igazából nem azt gondoltam, hogy nem emlékszik, hanem hogy úgy tesz, erre pedig van némi okom, de ebbe most ne menjünk bele. Szóval már tisztáztuk, hogy emlékszik rám, tehát ismét kérdezem: nem akarja-e, hogy másra osszák át az ügyet?

DR. ÁMON: – Egyelőre nincs erre semmi okom. De ha jól tudom, a bíró is kérheti, hogy adják át másnak a pert, ha az ismeretségünkre tekintettel nem szeretné tárgyalni.

VÉDA: – Fel sem merült bennem, hogy elfogult lennék, azonban az igen, hogy ön, mint felperes, majd hivatkozni fog erre.

DR. ÁMON: – Én sem hivatkozom.

VÉDA: – Rendben, akkor kezdjük. Nem tudja, miért nincs itt az alperes?

DR. ÁMON: – Tegnap azt telefonálta, hogy jönni fog.

VÉDA: – Az idézést átvette, ezért nélküle is meg tudjuk tartani a tárgyalást. Ismeri a válás kétféle módját, vagy tájékoztassam róla?

DR. ÁMON: – Ismerem; az ügyvédem, aki a legjobb az országban és egyben a barátom is, elmondott mindent. Közös megegyezéssel szeretnék elválni.

VÉDA: – Ha van ügyvédje, mért nem ő adta be a keresetlevelet, és mért nem jött el a tárgyalásra?

DR. ÁMON: – Nincs szükségem arra, hogy itt legyen, csak a vagyonmegosztásban segít, az pedig peren kívül folyik. A bontóperi tárgyalásokban már elég rutinos vagyok.

VÉDA: – Közös megegyezéssel csak akkor lehet elválni, ha mind a két fél jelen van, az alperes nélkül ez nem megy. Ha eljön az alperes a következő tárgyalásra, és azon egyezséget kötnek, akkor fel lehet bontani a házasságot. Azonban ha nem jön el, annak érdekében, hogy a per ne húzódjon, részletesen el kell mondania a házasság megromlásának okait, és tanúkat is be kell jelenteni, ezek nélkül nem mondható ki a válás. Van egy kiskorú gyermek, az ő elhelyezéséről és a gyerektartásról is döntenie kell a bíróságnak, ha nincs megegyezés.

DR. ÁMON: – Induljunk ki abból, hogy eljön a feleségem a következő tárgyalásra. Mindent megteszek, hogy megkössük az egyezséget, főleg a kislányom miatt.

VÉDA: – Rendben, akkor a magnóba diktálom az adatait. (diktál) Dr. Ámon Péter, született 1980. április 15-én, Budapesten… Mielőtt folytatom, felhívom a figyelmét, nemsokára a lakcímkártyát veszem a kezembe, és meg fogom tudni, hol lakik. A keresetlevélben az édesanyja címét jelölte meg idézési címnek, de a jegyzőkönyvben a bejelentett lakóhelyét kell feltüntetni. Még mindig nem késő kérnie, hogy másnak adják az ügyet.

DR. ÁMON: – Már mondtam, hogy nem kérem, diktálja csak tovább.

VÉDA (lejegyzi a lakcímet, hogy később lediktálja a magnóba, ezután mindent ugyanígy feljegyez): – Akkor ezzel megvolnánk. Hányadik házassága?

DR. ÁMON: – Harmadik.

VÉDA: – Hány kiskorú gyermeke van?

DR. ÁMON: – Egy, az alperessel közös.

VÉDA: – Szakképzettsége?

DR. ÁMON: – Pszichiáter.

VÉDA: – Foglalkozása?

DR. ÁMON: – Ugyanaz.

VÉDA: – Munkahelye?

DR. ÁMON: – Jelenleg is a magánrendelőm.

VÉDA: – Most azt kell megkérdeznem, mikor és hol ismerkedtek meg, de nem túl lényeges a per szempontjából, ezért, ha nem szeretné megmondani, kihagyhatjuk.

DR. ÁMON: – Miért ne mondanám meg? Az elmegyógyintézetben ismerkedtünk meg 2001-ben, ősszel.

VÉDA: – Bocsánat, de furcsán fog kinézni a jegyzőkönyvben, hogy elmegyógyintézetben ismerkedtek meg. Diktálhatnám úgy, hogy az ön egykori munkahelyén ismerkedtek meg 2001 őszén úgy, hogy a könyvei hatására a leendő felesége felkereste önt, mint érdeklődő?

DR. ÁMON: – Persze. Minek kérdezi, ha tudja?

VÉDA: – Muszáj megkérdeznem, ha már belementünk. Azt is tudtam, mi a foglalkozása, mégis megkérdeztem.

DR. ÁMON: – Nem így értettem, hanem hogy minek kérdezi, diktálhatja-e másképp, ha egyszer tudja, hogy igen. De mi az, hogy érdeklődő?

VÉDA: – Azt akartam ezzel kifejezni, hogy nem a betege volt, vagyis nem időpontra ment. Írjuk, hogy rajongó?

DR. ÁMON: – Írjuk, hogy javaslatért jött hozzám, a többi jó lesz úgy, ahogy mondta.

VÉDA: – Arra egészen biztosan jól emlékszik, hogy ősszel ismerkedtek meg?

DR. ÁMON (elgondolkodik): – Most, hogy mondja, tényleg nem ősszel, hanem akkor jöttünk össze. De mikor is ismerkedtünk meg? Mindjárt visszagondolok…

VÉDA:  – Talán tavasszal, vagy nyár elején…

DR. ÁMON: – Igen, nyár elején, mert utána mindjárt nyaralni mentem.

VÉDA: – Rendben, kész is. Az a következő kérdés, hogy mióta éltek együtt.

DR. ÁMON: – Hét éve költözött hozzám, azóta éltünk együtt.

VÉDA: – A házasságkötés időpontját ki tudom olvasni az anyakönyvi kivonatból. Most pedig az a kérdés jön, hogy mikor kezdett megromlani a kapcsolatuk? Nem olyan régen kötöttek házasságot…

DR. ÁMON: – Tavaly vettük észre, hogy nincs rendben a házasságunk, már megvolt a gyerek.

VÉDA: – Szóval a gyerek születése után, aki tavaly február 3-án született, közben ezt a dátumot is jegyzőkönyvbe veszem. Addig nem volt semmi probléma?

DR. ÁMON: – Volt, csak nem akartam észrevenni. A kislányunk születése után felszínre kerültek a kapcsolatunk problémái, és akkor már szembe kellett nézni velük, aminek az lett a következménye, hogy külön költöztünk egymástól.

VÉDA: – Mikor történt?

DR. ÁMON: – Idén februárban. A kislányunk egyéves születésnapját még együtt töltöttük, utána elköltöztem.

VÉDA: – Végleg megszakították az együttélést?

DR. ÁMON: – Végleg. A döntéseimet nem szoktam megváltoztatni, különben sem jó a se vele, se nélküle huzavona.

VÉDA: – A kérdést muszáj volt feltennem. A megromlás okairól egyelőre nem kérdezek, a következő tárgyaláson meglátjuk. Most kinél van a közös gyermek?

DR. ÁMON: – Az alperesnél, így egyeztünk meg.

VÉDA: – Vissza akar költözni a közös lakásba?

DR. ÁMON: – A ház, ahol laktunk, nem közös, csak az enyém. Már azelőtt megvolt, hogy összeköltöztünk volna, befogadtam a volt páromat az otthonomba.

VÉDA: – Bontóperben utolsó közös lakásnak azt nevezzük, ahol utoljára együtt laktak a felek, attól függetlenül, kinek a tulajdona.

DR. ÁMON: – Nem akarok oda visszamenni, a feleségemé lesz, erről is folyik a vagyonmegosztás. Otthagyom neki meg a gyereknek.

VÉDA: – Hát akkor úgy tűnik, ha eljön az alperes, nem lesz akadálya a megegyezésnek. Ma már csak az van hátra, hogy elhalasszuk a tárgyalást. A kiskorú gyerek miatt az a szabály, hogy az első tárgyalást el kell halasztani. A felek kérhetik a per folytatását, amennyiben nem kérik, a per megszűnik. Akkor most a tárgyalást befejeztük, a jegyzőkönyvet lezártuk.

DR. ÁMON: – Kérdezhetek még valamit?

VÉDA: – Tessék.

DR. ÁMON: – Lehet már most kérni a folytatást? Úgyis itt vagyok.

VÉDA: – Mostantól bármikor lehet kérni, de írásban kell benyújtani. Szívesen adok papírt meg tollat, megírhatja itt a tárgyalóban, és kifelé menet leadhatja az irodán.

DR. ÁMON: – Köszönöm a papírt, tollam van. Az irodát hol találom?

VÉDA: – A folyosó végén jobbra. Kérdezhetek én is valamit? De nem tartozik a perhez.

DR. ÁMON: – Igen.

VÉDA: – Miért van gyűrű az ujján? Egyszer azt mondta, hogy a gyűrű szimbólum. Folyik a válóper, hónapok óta külön élnek. Mit jelent akkor a gyűrű?

DR. ÁMON: – Ez? Ez a gyűrű nem szimbólum, hanem egy eszköz, amit a projekciós páciensekhez használok pár éve. Reggel felveszem, este leveszem. De ha már így tárgyaláson kívül beszélgetünk, én is kérdeznék még valamit. Hogy került erre a bíróságra? És egyáltalán miért bíróságon dolgozik? Úgy emlékszem, folyton váltani akart.

VÉDA: – Nem sikerült másféle munkát találnom, azonban átvettek erre a bíróságra, vagyis félig megvalósult a tervem. A munkaváltás még nem, de a költözés igen.

DR. ÁMON: – Ennek örülök. Mi a helyzet a párkapcsolatával?

VÉDA: – Ugyanaz. Nem házasodtunk újra össze, én nem akarom, mert gyerek nélkül szerintem fölösleges.

DR. ÁMON: – És most jobb?

VÉDA: – Jó. De nem akarom elismételni, amit akkor mondtam, amikor utoljára önnél jártam, ha emlékszik.

DR. ÁMON: – Rémlik, bár akkor sem értettem vele egyet. Maga tudja.

VÉDA: – Igen, és még most is úgy gondolom. De… volna még valami. Ennyi év után végre megtudhatnám, hogy… hogy kivett-e már a rendszerből? Nem olyan fontos, csak eszembe jutott, mennyit foglalkoztam ezzel akkoriban.